СЕРІАЛ NETFLIX
Замислювалися, чому павуки не потрапляють у власне павутиння?
Джинні, життя — це гра.
І якщо ти не граєш, то, ймовірно, грають з тобою.
Якщо життя — це гра, то гра за правилами Джорджії.
Привіт, мала.
Маю почистити зуби.
-Дай понюхати. -Відчепися.
-Ні. Ну ж бо. Дай понюхати. -Це огидно.
-Що з тобою? -Зі мною все гаразд.
Не буди мою маму.
Я ж казала.
Не так погано. Іди сюди.
Класно прокидатися разом.
-Бо ти одержимий мною? -Саме так, так і є.
Не змушуй мене йти.
Добре, не йди.
Мені треба піти.
Це перший день відтоді. Відтоді, як усі мене ненавидять.
Я тебе не ненавиджу.
-Добре. -Боже.
-Боже мій. -Залишся.
Ти мусиш.
Боже.
Уже шоста. Твоя мама вб'є мене.
Так.
Це через неї?
Що?
Через школу?
Знову побачиш усіх.
Це єдине, що тебе турбує?
Так.
Так, добре, крихітко. Час іти. Так.
-Ще в мене перший сеанс психотерапії. -Добре. Вилікуй голову.
Джинні, ти прокинулась? Школа.
Джорджія поводиться з людьми, як з фігурками в грі, пересуває всіх.
Ти встаєш?
Вона казала, що ми з нею проти всього світу, та це неправда, так?
Я теж була пішаком.
Ти наче з братства й після бурхливої ночі повертаєшся до гуртожитку.
Так, ти мене знаєш. PIKA, мила.
Слухай, мені треба повернутися додому й переодягнутися перед роботою, тож…
А якщо
ти можеш переодягатися ось тут?
Джорджіє Міллер, ви знайшли для мене місце в шафі?
Саме так, пане мер.
Назви мене так знову.
Я дуже люблю свою шафу.
Подумала, що настав час тобі переїхати. Влаштовуйтесь, пане мер.
Що?
Гадаєш, це гарна ідея для Джинні й Остіна?
Чи гарна ідея, щоб мій наречений,
який є батьківською фігурою для дітей переїхав? Так.
Я просто кажу, що в мене є своя квартира.
-Не треба їх квапити. -Поле, ми одружуємося.
Ти не житимеш деінде. З ними все буде добре.
До того ж це не великий переїзд.
Це мініпереїзд.
Мініпереїзд?
Ти часто тут ночуєш. Це практичне рішення.
Гаразд, значить, це чисто практичний мініпереїзд?
Саме так.
Принеси кілька речей, повісь.
Не ті дивні штани-карго. Я їх спалю.
Не спалиш.
А пізніше можемо оголосити їм про переїзд.
Готуйся до втечі, підпалу будинку або викрадення авто.
-І ми зробимо це разом? -Як команда.
Тобі краще заповнити цю шафу, поки я не передумала.
Придбала тобі зубну пасту з вугіллям.
Досі не розумію, навіщо покривати зуби вугіллям,
та, гадаю,
тік-ток краще знає.
Придбала чудове масло ши.
Коштувало 40 баксів, і це повний лохотрон.
Більше не говоритимеш зі мною?
Пол скоро переїде.
Вітаю.
Дякую. Дя…
Тож я трохи заплутався.
Це був мініпереїзд, який ми не хотіли оголошувати?
Чи це був великий переїзд, про який ми мали оголосити разом, як команда?
Добре.
Це справді чудово, знаєш?
Зазвичай, я їм сніданок на ходу, та сидіти тут разом…
Зазвичай я беру яйця і каву…
-Та це, це… -Це лише вафлі.
Так, але вони смачні.
Так, вафлі класні.
Мамо, потрібна записка до школи.
Що написати?
-Алігатор укусив? -Мамо.
-Термінова консультація з ФБР? -Мамо!
У тебе грип.
Це хороше виховання.
Акціо чорниці.
-Джинні, тобі потрібно? -Ні.
-Акціо сироп. -Записка?
Ні.
Просто з'явишся нізвідки після тижня відсутності без пояснень?
Як Шер?
-Я напишу записку. -Не треба.
Бувай, Остіне. Бувай, Поле.
Бувай, мила! Тобі теж гарного дня!
Мамо, не марнуй вафлі.
Краще не втручатися.
Гей, Остіне, можна поговорити?
-Я хворів на грип минулого тижня. -Ні. Так, саме так.
Та це щодо Пола.
Що ти про нього думаєш? Він нам подобається, так?
-Люблю грати з ним у футбол. -Я теж це люблю.
Мамо, я не дурний.
Я знаю, що буде. Пол переїжджає.
Ну, так.
-Як тоді, коли ми переїхали до Кенні. -Ні. Ні, не як Кенні.
Кенні не грав у футбол.
-Мені тут подобається. -Мені теж.
Якщо ви розійдетеся, ми знову поїдемо.
Цього не буде.
Пол робить мене щасливою.
І тебе теж, так?
-Добре, мамо, Пол може переїхати. -Що ж, дякую.
Мамо?
Чому ти не надіслала мої листи татові?
Мені дуже шкода.
Ти пробачиш мені?
Джинні злиться.
Так, але не через це.
Просто попроси вибачення.
-Словами. -Гаразд, досить з тебе.
Заходь.
Покашлюй трохи, щоб переконати.
Гаразд. Гарного дня. Бувай, мила.
Слухай, як там Синтія?
Синтія в розпачі.
Медсестра з хоспісу зараз у них, тож ще не довго залишилось.
Боже, Том такий молодий.
Знаю. Бідолашний Зак.
Потрібен олівець?
Мене знудить, я вибухну, помру, потім воскресну як зомбі й знову помру.
Сьогодні зимове прослуховування.
Я не питав.
Час смерті — 8:15.
Tribune назвали «Сінг-Сінг!» плагіатом на «Чикаго».
А саме вони написали,
що вони прийшли з надією побачити плагіат на «Чикаго».
Було не схоже на «Чикаго». «Як так? Не схоже на "Чикаго".
Люблю "Чикаго". Мені б сподобалося, якби не чекав на "Чикаго"».
Вони самі казали, що буде як «Чикаго».
Не все так погано. Ти була чудова.
-Справді? -Так, я так і сказала.
Та слово «чудова» не допомагає. Дуже загальне.
-Що було чудовим? -Ти сяяла, засліплювала.
-Зад був гарний. -Це точно.
-Що за зимовий мюзикл? -Чудовий. Ніхто не звинуватить у плагіаті.
Історична п'єса про Англію часів Регентства.
Про шляхетні, заможні сім'ї, які видають своїх дочок заміж.
-«Веллінгтон». -«Веллінгтон»?
-Як яловичина? -Ні.
Овва, зачіска розставання.
Так. Про що ви розмовляєте?
«Чикаго» не схоже на «Сінг-Сінг!» Так вважають лише йолопи.
Так. Твоя дупа мала непоганий вигляд.
-Правда ж? Я теж так кажу. -Не об'єктивізуй її.
Ні, об'єктивізуй мене. Я так почуватися краще.
-Я об'єктивізуватиму. -Не треба.
Фу.
Нічого не кажіть.
Привіт, Джинні. Радий тебе бачити.
Замовкни, Прессе.
Хантере, глянь на мене. Смійся.
Боже, ви жорстокі.
-Привіт. Де ти була? -У батька в Бостоні.
Чудово. Спізнюємось. Поговоримо пізніше.
-До зустрічі. -Гаразд.
-Хочеш про це поговорити? -Ні.
О, вона прийшла!
-Це щось, правда? -Так і є.
-Звідки це? -З інтернету.
Дійсно, дуже схоже.
Надсилаєш фото й отримуєш картину.
-Величезну картину. -Ну, меншу я не хотіла.
-Перший офіційний крок на посаді мерки. -Мерки?
А, ти не жартуєш.
Ти знаєш, що мерки не існує? Де ти таке почула?
Погуглила «дружина мера» і знайшла «пані мерка».
Де, у стародавній Англії, у «Абатстві Даунтон»?
-Мені подобається. -Так. Твій стіл ближче до кабінету Пола.
Це має сенс.
Ні, усе це не має сенсу.
-Ніку, у тебе проблеми? -Ти знаєш мою проблему.
Наражаєш нас на небезпеку. Тобі тут не місце.
Ніку, мовчи.
Готові до зустрічі?
Одразу за тобою.
Хочу показати,
що ми рухаємося за планом, завдяки якому мене переобрали,
та все й одразу не зробиш, потрібно розставити пріоритети.
Збереження історичної спадщини важливе для всіх.
Так, повністю згоден.
Щодо збереження історії: що сталося з картиною Ратуші 1890 року,
яка висіла в офісі до того,
як на її місці з'явився чудовий сімейний портрет з інтернету?
-Або посадити квіти на велодоріжці. -Це твоя політична стратегія?
-Квіти? -Так.
Гаразд. Що тут відбувається?
Не знаю. Запитай у мерки.
У мерки?
-Таке існує? -Це весело.
Дуже весело.
-Нам так весело. -Існує. Мені весело.
Весело було б зазначити, що я, спеціаліст з політології з Корнелла,
знаю, що заслуговує на пріоритет.
Гаразд, Корнелл. Добре.
Чудово, ви воркуйте, а я на співбесіду до «Міського клубу».
«Міський клуб»?
Так, навіщо тобі той клуб? Там нічого не відбувається.
-Теніс та світські заходи. -Це для місцевих.
Я горда жителька району, отже, я маю бути в клубі.
Ну, отже.
Добре мати приміщення для проведення заходів
і не мати справу з Синтією.
Люди в списку три-чотири роки чекають.
Черга рухається коли хтось їде або помирає.
Який сьогодні день? Я в тому списку вже три роки.
Так, але я мерка.
Добре.
Хочеш поговорити?
Ні.
Пані Міллер, підійдіть.
-Як пройшов День подяки? -Добре.
-Ви пропустили багато уроків. -Через грип.
У вас є записка з дому?
Що ж, доведеться надолужити.
Хантере, ви хороший учень, завжди ходите на заняття.
Упевнений, у вас чудові нотатки.
-Не зовсім. Там усе заплутано. -Сумніваюся.
Позичите Джинні нотатки за останні кілька тижнів?
Не треба цього робити.
Усе гаразд.
Хантере, пам'ятаєш, як та дивовижна, сексуальна модель
написала тобі в інстаграм?
Було круто, правда?
«МІСЬКИЙ КЛУБ»
Тут чудово.
Справді?
Бранч з книгами й рогаликами двічі на рік.
Це весело.
Тож це чудово. Будь-хто може забронювати місце.
-Граєш у теніс, Джорджіє? -О, так, дуже люблю теніс.
У нас є три ґрунтові корти,
і ми намагаємося отримати дозвіл на побудову корту для гри в піклбол, але…
Може, я зможу щось зробити.
І є двосмугова доріжка для гри у кенделпін-боулінг.
-Ваші діти люблять боулінг? -Дуже.
Ви з Полом чудова пара. Коли весілля?
-Скоро. У лютому. -Це через три місяці.
-З хорошим я не люблю чекати. -Зимове весілля? Це прекрасно.
У Броків було зимове весілля на горі, так?
-Так. -У товаристві Едіт Уортон?
Так. Була крижана скульптура.
-Так. -Гарно.
Але потім Джеррі, так?
-Боже, Джеррі. -Він був п'яний.
Це була катастрофа.
-Так, його син просто… -Вибачте.
-Так. -Усе гаразд.
-Хочете прогулятися? Гаразд. -Так.
Ми любимо все, що стосується Веллсбері.
Усе це позичено у Веллсберійському історичному товаристві,
ми просто міняємо все наприкінці кожного місяця.
Це новинка.
-Овва. -Я знаю.
Друга серія віршів Емілі Дікінсон.
Ми позичили в маєтку Дікінсона на весь листопад.
Цікаво.
-Кого ви бачите своїм спонсором? -Спонсором?
Вам потрібен нинішній член, щоб просунути свою кандидатуру.
Знаєте когось із нинішніх членів?
-Джорджія? -Синтія.
Що ти тут робиш?
У нас були непорозуміння, та коли помер мій чоловік Кенні…
Том не помер.
…пам'ятаю, як самотньо почувалася.
Не уявляю, через що ти проходиш.
Бачила, Бев підвозила Зака.
Попри всі непорозуміння,
я хотіла провідати тебе й принести їжу.
Я принесла брауні й…
Добре.
-Мені треба йти. Я спізнююся. -Чому ти не можеш це прочитати?
Гаразд. «Мила Жозефіно…»
Дякувати Богу. Займись цим. Я спізнююся. Мені треба танцювати.
Ти неймовірна. Ти крута. Ти впораєшся.
Бувай.
Ти не проти?
Сьогодні прослуховування, хочу вивчити репліки.
Звісно.
Думаєте, якщо на мені три спіднички, панталони й корсет,
то я не зможу вас обігнати, герцогу?
Чи ви боїтеся, що сонце зіпсує мою порцелянову шкіру?
Знаєте, раніше я тікала від своїх братів, тож можу втекти й від вас.
«Моя мила Жозефіно, я образив вас. Клянуся честю, я не хотів цього».
Ваша честь виявилася дуже сумнівною.
Я дещо чула.
«Справді? І вам це сподобалося?»
Даруйте.
Ви забуваєтеся.
Я Жозефіна Марго Веллінгтон.
«Це ви сказали про панталони.
І ви, Жозефіно Марго Веллінгтон, почервоніли».
А потім я співаю.
Як можу я кохати того,
Хто фліртує, а потім забуває про мене?
Чия душа може заволодіти мною?
Мій розум протестує проти мене
Я дурепа
Жартуєш?
Ти так добре співаєш.
Дякую.
Та я не буду Жозефіною.
Що? Чому?
«Моя порцелянова шкіра?»
Не дуже. Можеш змінити фразу?
Є ще один персонаж, комедійний.
Леді Блер.
Потворна, зла, стара відьма, яка живе через дорогу.
Якщо мене візьмуть на роль леді Блер, клянуся Богом…
Кому пишеш?
Маркусу.
Маркусу Бейкеру?
Боже, ви зустрічаєтеся?
Ми спілкуємося.
-Та він ночував у мене останні три ночі. -Гаразд.
Усе не так, це просто сон.
-Ти така мила й червона. -Він псує мою порцелянову шкіру.
Облиш.
Привіт, Брейшо. Джинні.
Привіт.
Що ти робиш?
Допомагаю Брейші перед прослуховуванням.
Чудово.
Круто. До зустрічі.
-Що це, у біса, було? -Боже, це був Брайон.
Що за Брайон?
Не називай його Брайон, щоб він не почув.
Нам потрібна кодова назва. Називай його ККБ.
-ККБ? -За «Квест-кімната Брайон».
Ми були у квест-кімнаті, коли були у восьмому класі.
Звідки ККБ знає моє ім'я?
Він знає всіх,
бо він дуже милий, дуже популярний,
не вірю, що ти сказала йому, що я граю.
-Що? Ти ж граєш у п'єсі. -Знаю, але це п'єса.
Тату?
Тато? Добре.
-Не роби цього. -Що?
Не дивися на мого тата так, як на ККБ.
-Привіт. -Привіт.
Це Брейша.
Приємно, Брейшо.
Вітаю, пане Міллер.
То ти готова?
Знаєш, я можу піти сама.
Знаю, Ведмедику, розвесели мене.
У наступному житті хочу потворних батьків.
Мама казала, що якщо віскі не лікує,
то нічого не вилікує.
Вона пила діазепам?
Вона пила все.
Як справи?
Я пам'ятаю, як це, наче удар в живіт.
Відчуття самотності, пригніченості.
І проходити через це з дітьми.
Треба про них дбати, а ти про себе ледве дбаєш.
Ніхто не може зрозуміти, як це.
Я давно не милася.
Втратила рахунок.
-Я не хотіла нічого казати, але… -Замовкни.
Найменші дрібниці — це так важко, знаєш?
Уся ця паперова тяганина.
Стільки документів, фінансів,
і я дуже хвилююся через Зака.
Знаєш? Він проживе життя без батька.
Я знаю.
Він такий сумний.
Він любить тата, і я не знаю, як йому допомогти.
Ми б забрали весь біль дітей, якби могли.
Не те щоб вони це цінили.
А я тепер буду матір'ю-одиначкою.
Я не можу собі цього уявити.
Я одружена з Томом з 28 років.
Я
не хочу не бути одруженою з Томом.
Що ти тут робиш?
Будь моїм спонсором у «Міському клубі».
Овва. А ти сучка.
Як втратила Кенні, довелося розгрібати.
Його колишня оскаржила заповіт, ми купили будинок і грошей не було.
Мені було страшно. Я скам'яніла.
Я б не вчинила так. Ти вкрала гроші. Тебе мають звільнити.
Коли тата Остіна заарештували я думала про те, як йому буде без батька.
Було так самотньо.
І переїхати сюди, бути частиною чогось…
У мене ніколи не було стабільності,
а я дуже цього хотіла.
Синтіє, я не дурепа. Знаю, ми не друзі, та не хочу бути ворогами.
Я хочу допомогти. Я знаю, як це.
Не завадить мати дружину мера в боргу за послугу чи кілька послуг.
Мене корисно тримати поряд.
Не обов'язково почуватися самотньою.
Налий мені ще.
Просто говорити?
Так, просто говори.
З чого почати?
З чого захочеш.
Це безпечне місце для тебе.
Чому б тобі не почати з дитинства?
Я виросла з мамою-одиначкою.
Ми були дуже бідними.
Якось ми навіть спали в машині.
Було важко?
Моя мама, вона…
Вона добре вміє приховувати речі,
тому це не здавалось поганим.
Вона назвала це автокемпінгом,
і ми їли зефір просто з пакета.
І це стало нормальним, бо ми постійно переїжджали.
-Ми багато переїжджали. -Як ти почувалась через це?
Не знаю, фігово.
-Я можу казати фігово? -Можеш.
Так, було фігово.
Пам'ятаю, коли мені було 11 чи 12,
я познайомилась з Маккензі,
і вона запросила мене до себе на день народження.
Я ніколи раніше не була на вечірці,
ніколи не жила десь так довго, щоб завести друзів.
Тому я дуже нервувала.
Я чотири рази перевдягалася.
Як усе пройшло?
Я не пішла. Ми з мамою переїхали того вечора.
Як ти почувалась тоді?
Погано.
Фігово.
Дуже фігово.
Ми багато говоритимемо про те, що ти думаєш і що відчуваєш,
бо це вплине на твої вчинки.
Твій тато казав, що ти раниш себе.
Ти про це ще не говорила.
Поговорімо про це.
Чорт.
Так, гаразд. Так, ось так, думаю.
-Це не обов'язково. -Ні.
Ні, це логічно. Тому я тут.
Дивно бути в кімнаті, сидіти на дивані
і говорити з тобою про це.
Коли ти вперше поранила себе?
Мені було 12, коли я вперше це зробила.
Пам'ятаєш, що ти відчувала в ту мить?
Я пам'ятаю
цю божевільну, стриману енергію
і бажання просто поранити себе.
У мене раніше було таке бажання, та я ніколи нічого не робила.
Та я знала, де мама тримає запальничку,
і взяла її.
І я знала, що не варто. Я знала, що це погано.
Я ніколи не хотіла себе вбивати.
Це не так. Я просто…
Я просто…
У мене було бажання це зробити,
і я це зробила.
І коли я це зробила,
я зрозуміла, що буду робити це знову.
І мені стало соромно.
Мені досі соромно, тож так.
Іноді, коли ми переживаємо стрес,
ми використовуємо нездорову поведінку, щоб впоратися, а не здорову.
І над цим нам треба працювати.
Ти пам'ятаєш, що відбувалося у твоєму житті в той момент?
Мабуть, це було після переїзду
після вечірки Маккензі.
Що ти відчувала?
Наче я нічого не контролювала.
-Привіт. -Привіт.
-Отримали мій лист? -Так.
Що це означає?
Це означає, що вона була одружена до Кенні з Ентоні Гріном,
але він зник.
Боже, ця жінка.
Йдіть у поліцію.
Вона вбила Кенні. Мабуть, убила й цього Ентоні.
Її місце у в'язниці.
Неможливо звинуватити її у вбивстві.
Гаразд? У нас немає доказів.
І в убивстві Ентоні Гріна теж. У нас навіть тіла немає.
-Гадаєте, є шанс, що він живий? -Ні. Ні, не думаю.
Гадаю, Кенні й Ентоні
мали велике нещастя одружитися з Джорджією Міллер.
Чорт забирай.
Я знала, що вона погана.
Я знала. Я казала Кенні. Я його попереджувала.
Боже мій.
Ембер Лінн, ви хочете, щоб я продовжував?
Нам не взяти її за вбивство Кенні, та Ентоні Гріна,
можливо, варто перевірити.
Я хочу, щоб ти знайшов усе.
Гаразд.
То ти хочеш чимось поділитися, розповісти?
Ти не знатимеш, що відбувається на сеансі, ти просто заплатиш.
Я не прошу розповідати, про що йшлося.
Тобі сподобалася психотерапевтка? Вона мила?
Так, вона мила.
Я радий.
Привіт усім.
Де ви були?
Легше з нею.
Було б добре бути поінформованою.
Що це?
-Вінтажні крісла Фенвей Пола. -Чому вони тут?
Я не хочу про це говорити.
-То що ти робила з татом пів дня? -Не хочу про це говорити.
-Чудово. Пішли їсти. -Я не хочу.
-Але я готувала. Лосось. -Я не хочу.
-Не з'їси цього — не їстимеш взагалі. -Добре.
Як пройшов твій день? Скажи мені щось хороше.
У Тіффані Гріффін пішла кров носом, тому ми не закінчили математику.
Зак досі тебе турбує?
Ні. Сьогодні він здавався дуже сумним.
Батько Зака дуже хворий.
Він помре?
Так.
Джинні досі сердиться.
Так.
ТИ ПРИЙДЕШ?
Як можу я кохати того,
Хто фліртує, а потім забуває про мене?
Чия душа може заволодіти мною?
Мій розум протестує проти мене
Я дурепа
Не хочеш їсти? Не їж.
Я викинула.
-Усе? -Хочеш їсти? Знайди роботу.
-Я маю роботу, тому є їжа. -Я маю роботу.
Ти впевнена?
Не можна кинути роботу на два тижні, повернутися, і досі її мати.
Ти б це знала, якби хоч раз у житті працювала.
Сподіваюся, для Остіна є рогалик.
Що ти досі тут робиш?
Кенні кинув її, одружився зі мною і залишив мені гроші.
Ембер Лінн має змиритися.
Знаю, це твоя робота, та вона платить за переслідування.
Треба звернутися в поліцію.
То йди до поліції.
Нік казав щось дуже тривожне про зникнення грошей?
Не втягуй Ніка в це. Серйозно.
Можеш переслідувати мене з лупою і стояком,
та не вплутуй Ніка.
Чи я скажу, хто ти насправді.
Ми обоє знаємо, що ти цього не зробиш.
Останнє, чого ти хочеш, це щоб цей ідеальний образ,
який ти створила, був заплямований.
Щоб усі бачили в тобі потворного злочинця, яким ти є.
І не хвилюйся.
Я їду з міста.
У Новий Орлеан на кілька днів.
Ти ж там жила, так?
З першим чоловіком, Ентоні Гріном?
Привіт, юна леді.
Привіт, товстуне.
Гей, мала.
Я не навмисне, я справді не навмисне.
Він був бджолою?
Я не…
-Ні. Не зовсім. -Мала, слухай.
Для твого ж блага, він був бджолою.
Скажи це зі мною.
Він був бджолою.
-Він був бджолою. -Що ми робимо з бджолами?
Перепрошую?
Ніку, хочеш щось сказати? Сьогодні я готова до бійки.
Я все знаю.
-Гроші не пропали, тож… -Не грайся зі мною.
Кілька чеків не було внесено, а того ранку був зручний депозит.
Що Пол подумає, як взнає, що його жінка привласнила кошти?
Це може зруйнувати його кар'єру, а я маю його захищати.
Тож ти стала тягарем.
Тобі тут не місце.
Я хочу, щоб ти пішла.
-Чому ти посміхаєшся? -Скажи Полу.
-Що тебе зупиняє? -Що?
Ти ще нічого не сказав Полу. Чому?
Бо знаєш, якщо я піду на дно, ми всі підемо на дно.
-Це погроза? -Це факт.
Скажеш Полу й позбавиш його правдоподібного заперечення.
Це єдиний його правовий захист.
Звідки ти знаєш право? Хто тебе вчить цим словам?
Та це ще не все.
Маєш рацію, ти маєш захищати Пола,
та ти не зміг.
Я твоя підлегла, Ніку.
Якщо я граюся з вогнем у тебе під носом,
то що це каже про тебе?
Вибачте, що спізнився. Обідня зустріч затягнулася.
Що вони роблять у моєму кабінеті?
Гадаю, тут вони більше пасують.
Добре.
Я знаю. Я чула.
Це два мої улюблені кольори.
Що?
Софі.
-Привіт. -Привіт, Макс.
Як справи?
Так, усе добре. Дуже добре.
Це добре.
Ти неймовірна, як завжди.
У тебе може з'явитися жахливе кістозне акне?
Це б зробило колишньому послугу.
Гаразд, бувай, Макс.
Бувай, Софі.
Чому я така?
Перепрошую.
АКТОРСЬКИЙ СКЛАД
МАКСІН БЕЙКЕР
ЛЕДІ БЛЕР
Зла відьма. Чудово.
-Джинні! Боже мій! -Що?
Боже мій!
-Боже мій! -Що?
-Я Жозефіна. -Боже, Брайшо, це неймовірно.
-Повірити не можу! -Ти серйозно?
А ось і Брайша, моя Жозефіна.
-Дякую. -Я герцог.
Що?
Як?
Був на прослуховуванні. Привіт, Джинні.
До зустрічі на репетиції, міледі.
-ККБ — герцог. -Чорт.
Ні, ні, ні.
Це більше не повториться. Обіцяю.
-Добре, гаразд. -Справді?
Ні.
Ти пішла в День подяки, найнапруженіший день.
-Не подзвонила, не попередила. -Знаю, я скористалася тобою.
Саме так.
Мені було дуже важко.
-Як і всім. -Прошу, не звільняй мене.
Ця робота — мабуть, єдине в моєму житті, що належить мені.
-Це все, що в мене є. -Джинні, це і є моє життя.
Для мене це все важливо.
Не можна приходити, коли хочеться…
-Я думаю, я зламала кавоварку. -Еспресо-машину.
Вирахуєш із зарплати?
-Чотири тисячі доларів. -Тоді не треба.
-Підійдеш до дев'ятого столу? -Так.
-Привіт. -Привіт.
Так.
Не дуйся переді мною. Не дуйся.
Принаймні вдай, що поважаєш мене. Я тут намагаюся вести бізнес.
-Так, пане. Я дуже вас поважаю. -Авжеж.
Дякую, що прийшла.
Ми всі про тебе думали.
Дякую, Діно.
Я хотіла сказати кілька слів про Джорджію Міллер
як її спонсор.
Я виросла в цьому районі.
У цьому місці пройшло багато днів народження моєї родини,
святкових вечірок, тенісних ігор,
ночей боулінгу.
Багато життєвих подій у цих стінах,
з Томом.
Це особливе місце
для моєї сім'ї та наших спогадів.
Саме тому я не можу підтримати членство Джорджії Міллер.
Вона новенька, може, колись вона заслужить місце тут,
та Джорджія Міллер не розділяє цінності цього району.
У неї вдома зброя.
Вона не закінчила школу.
Її син жорстоко вдарив Зака в руку олівцем.
Ви всі мене знаєте, знаєте, що не мені судити,
та Джорджія Міллер неосвічена, неетична, я не можу з чистою совістю її підтримати.
Тоді вирішено.
Ми не будемо надсилати запрошення Джорджії Міллер.
Правильне рішення.
-Можна? -Так, звісно.
Зачините сьогодні все.
-Чому? -Тобто чому?
Боже мій. У тебе побачення?
-Не твоя справа. -Точно побачення.
-Це побачення. -Що? Я ходжу на побачення.
Добре? У мене є життя.
Гаразд, Джо гарячий?
Він як придуркуватий старший брат.
Так. Маєш рацію.
Джо, ти такий гарний.
Дякую.
-Привіт. -Привіт.
Привіт.
Падма. Я не знала, що ти тут працюєш.
Джинні, привіт.
Гаразд, не знаю, як,
та я знаю, що це все твоя провина.
Мамо.
Гаразд, леді, можете наговорювати на нього.
-Маєте накинутися на нього. -Добре, я буду в машині.
Я б хотіла еспресо.
Так, машина зламалась.
Дивіться, хто вдома.
Так?
Де ти була?
Мені не можна знати, куди йдеш і що робиш?
На роботі.
Мене не взяли до «Міського клубу».
Ти щаслива?
Чи я щаслива?
Ні, мамо, я не щаслива.
Я померла від голоду, забирайся.
Це не мама. Просто я, Пол.
Можемо поговорити?
-Авжеж. -Я просто…
Можна сісти?
Почувайся як удома.
Власне, переїжджай.
Смішно. Щодо цього.
Почну з того, що мені дуже шкода,
що ти так дізналась про переїзд.
Усе було не так, як ми планували.
Так. Мама зробила по-своєму.
Вітаю в сім'ї.
Я знаю, що між вами з мамою щось відбувається
і я хочу, щоб ти знала, що я не намагатимуся втрутитися в це.
Остін попередив і я послухаю його.
Але що стосується нас із тобою,
я поважаю твого чудового батька, до якого ти можеш звернутися,
і я не хочу втручатися у це у будь-який спосіб, у будь-якій формі.
Але щодо Остіна,
щодо його тата…
Виписувати кредитки на його ім'я, я просто…
Які кредитки?
Так, твоя мама розповіла мені про все це,
і мені шкода, що ти пройшла через це.
Та ми потрібні Остіну і я просто…
Я хочу підтримати його.
І тебе теж хочу підтримати, та ти молода жінка
і це залежить від тебе,
чи хочеш і чи треба тобі моя підтримка.
Джинні?
Так. Дякую, Поле.
-Я маю закінчити домашнє завдання. -Гаразд. Дякую за розмову.
Я просто… Ось так.
І я… Гаразд.
ЯК ПЕРЕВІРИТИ КРЕДИТНУ ІСТОРІЮ
ХТО ЗНАЄ МОЮ КРЕДИТНУ ІСТОРІЮ
ВІРДЖИНІЯ МІЛЛЕР
БІДНА — 315
Привіт.
Чому ти вчора не прийшов?
Я заснув.
Це все?
Так.
Чому не запросив мене до Ред?
-Коли? -Учора.
-Чи сьогодні. Коли завгодно. -Можеш просто підійти.
Ні, не можу.
Чому?
Не знаю. Це тупо.
-Що з тобою? -Нічого, усе добре.
-Не дивися на мене так. -Як?
Наче не віриш, що зі мною все добре.
Не вірю, що все гаразд.
Не тиснутиму, якщо не хочеш казати.
Я прийшла сюди, щоб не нашкодити собі.
Добре, я радий, що ти прийшла.
У мене стрес,
і я маю розпізнавати, коли у мене стрес…
Пожартуй. Не хочу думати про щось серйозне.
Був нещодавно в зоопарку і бачив яка. Як як?
Ну, як як, як як як.
-Це я? -Ні.
Чекай, коли ти це малював?
-Коли ти була в тата. -Чому?
Бо сумував.
Ти одержимий мною.
Так. Я повністю одержимий тобою.
Я не розумію.
Чому все завжди так жахливо?
Це теорія свободи волі в теології.
А буддизм каже, що ми страждаємо, щоб пізнати щастя.
А ще люди придуркуваті.
Ось.
-Ось. -Там?
Так.
Ось так?
Трохи вище.
Так.
Швидше.
Гадаю, тут вона більше пасує.
Іронічно.
У якийсь момент втомлюєшся від того, що з тобою граються.
Чого ти так посміхаєшся?
-Джинні готує мені сніданок. -Справді?
Я втомилася від того, що не керую життям.
Мені нічого не кажуть, я ніби пішак.
Шах і мат, мамо.
Переклад субтитрів: Тарас Кунець