У дитинстві ми були вдвох проти всього світу.
Те гарне обличчя.
Усі завжди помічали її,
і вона посміхалася,
і я знала, що вона належить лише мені,
наче це таємниця.
У дитинстві я думала, що вона чарівниця.
Небезпека супроводжується попереджувальними знаками.
Що ти читаєш?
Щось напружене й емоційне?
«Притча про сіяча»?
Що таке «притча» і «сіяч»? Звучить по-сільському.
Наче фермер Єзекіїл використовує притчу, щоб сіяти врожай.
-Це Октавія Батлер. -Класно зіграла у фільмі про математику.
-То Октавія Спенсер. -Облиш.
Ти теж не знаєш, що це означає. Що таке сіяч?
-Скажи в реченні. -Чого тобі?
-Що з обличчям? -Це моє обличчя.
«Це моє обличчя».
Книга про занепад Америки через капіталістичний фашизм.
А, про того сіяча.
-Гаразд, не лягай тут. -Я хвилююся за тебе, персику.
Тому в тебе так багато зморшок?
-Не ображай матусю. Я годую й одягаю тебе. -Називати себе матусею — жахливо.
Гей!
Гаразд. Гаразд, ти дитина.
-Ти моя дитина. -Що?
-Годі. -Іди за притчами.
-Іди на спів ангелів. -Притча — це повчальна історія.
-Іди на світло. -Мамо.
Мамо, припини. Я не можу дихати.
Усе добре. Чуєш?
Усе буде добре.
Матуся подбає про це.
-Мамо! -Люблю тебе, персику. Усе добре.
Усе буде добре.
Джинні?
Усе гаразд, Ведмедику?
Так.
Точно?
Так. Так, усе гаразд.
Добре.
Усе буде добре.
ДЖИННІ Й ДЖОРДЖІЯ
З поверненням, зарази!
Максін, не називай бабусю і дідуся заразами.
Привіт, мила.
-Привіт, сонце. -Привіт.
Ти так подорослішала.
-Як справи? -Я так за тобою скучила.
Спитай чи Клінт готовий до програшу «Петріотс».
І не мрій, старий.
Ти використав слово «старий»?
Це гарбузові пиріжки?
Саме так.
Ура!
Еллен. Де Маркус?
Він погано почувається.
Так. Хвороба називається «Я козел».
Він скоро спуститься.
Дідусь і бабуся прийшли.
Мама буде зла, якщо обкуришся.
-Я не йду на День подяки. -Добре.
Маркусе, дідусь і бабуся тут.
Мені зле.
Він трохи втомився. Очі почервоніли.
Знаєш, що буде зле?
Якщо моя мама ще раз спитає, де ти.
-Я не в настрої дякувати. -Що ж, тоді просто скасуймо свято.
Ми святкуємо свято, яке оспівує наші успіхи в геноциді.
Це біле свято колонізації. Та це недостатній садизм.
Подаємо його під соусом щасливої індички.
Емблемою свята є тварина, яку ми масово вбиваємо.
-Це жорстоко. -Ти не мусиш їсти індичку.
-Справа не в ній. -Скажи це індичці.
-Ти теж не хочеш святкувати? -Ні, я хочу пиріжок.
Десять хвилин — або заберу телефон.
Добре. Марнуємо життя прикуті до екранів заради дофаміну.
Робить це нас більш задоволеними? Ні.
Якби могла, я б вживила телефон собі в руку.
Не та дитина.
Я пофарбую твої стіни в білий і заберу фарби.
Митців загартовують фашистські режими. Празька весна.
Гаразд, я не психолог,
але з ним точно щось клінічно не так.
-Відішлімо його. -Мені подобається ідея.
Десять хвилин!
Ти говорила з нею?
З ким?
-Ти знаєш. -А, з твоєю таємною коханкою? Ні.
-Вона тиждень не була в школі. -Це не драматично.
Я в сьомому класі пропустила три тижні через моно.
Ось що драматично.
Майк Кейтс цілувався зі мною, Норою й Еббі, а заразив лише мене.
-Може, ти заразив її герпесом або ВПЛ. -Вона не хвора.
Вона взяла мотоцикл.
-Що? -Мій мотоцикл.
Він зник. Вона взяла його.
Це як викрадення авто. Або викрадення мотоцикла.
-За це можна сісти. -Тобі байдуже до неї?
Ще й як байдуже.
-Усе гаразд? -Що? Так.
Мала клептоманка вкрала мою футболку.
То це твоя футболка?
Так.
-Ти сумуєш за ними. -Ні.
Добре, що їх немає. Спокійно, тихо. Менше стежать за кожним кроком.
Ну, мені подобається стежити за кожним твоїм кроком.
Іди сюди.
Агов, ти виходиш за мене.
-Я маю сумніви. -Пізно. Ти виходиш за мене.
Ну, гаразд, добре.
І як твій наречений, думаю, що доволі добре тебе знаю.
Менше за деяких, краще за більшість.
Ти сумуєш.
Ти не говорила з ними два тижні, тобі боляче, і це…
Ну, добре.
Хотіла забрати футболку.
Знаю, ти засмучена.
Усе гаразд.
Якщо вона хоче влаштувати істерику й втекти, то це просто чудово.
Їм потрібен простір, і я їм його дам. Багато простору.
Ну, ти в порядку. Дуже спокійна.
Як вона могла втекти? Після всього, що я зробила?
Не знаю. Та не треба мучити чавун.
Він уже сердиться на нас через посудомийку.
Чавун хоче відпочити. Гаразд.
Слухай, їхня мама знову виходить заміж.
Це важко прийняти.
А Джинні підліток.
Вона бунтує. Підлітки завжди такі.
І тому я не засмучена. У мене все…
Добре. Так?
Я хвилююся перед зустріччю з твоїми батьками.
Чому? Вони приємні люди.
Напевно. Ти їм сподобаєшся.
Вдова й мати-одиначка двох дітей?
Вони полюблять тебе, бо я люблю.
Це така мила маячня.
Мамо, День подяки.
І я дуже вдячна за тебе.
Де ключі від машини?
Зайон відвезе тебе до бабусі й дідуся, побачимося завтра, добре?
Інші діти проводять День подяки з обома батьками.
У День подяки платять більше,
тобто ми зможемо насолоджуватися речами як їжа та електрика.
День подяки — відстій. Знаєш, коли справжнє свято?
-П'ятниця після Дня подяки. Знаєш, чому? -Бо вся їжа за пів ціни.
Бо вся їжа за пів ціни.
-Ми посмажимо її у фритюрі. -Усю?
-Назви щось. -Гарбузовий пиріг.
-Гарбузовий пиріг. Назви щось важче. -«Твінкі».
Смажені «Твінкі» — делікатес.
«Твінкі» не можна посмажити у фритюрі.
«Твінкі» можна посмажити у фритюрі.
Бо це п'ятниця-фрі. Ми смажитимемо все весь день.
Ура!
-Ура! -Ура!
КВІТИ АКОНІТУ КРАСИВІ, ТА ВЖИВАТИ ЇХ СМЕРТЕЛЬНО НЕБЕЗПЕЧНО.
Ось це аконіт.
Надзвичайно отруйний, викликає серцевий напад.
Навіщо твоїй мамі ця рослина?
Чому в Кенні Дрексела, у чоловіка в чудовій формі,
раптом стався серцевий напад?
Якщо твоя мама зробила це…
якщо вона когось убила…
вчини правильно, Джинні.
Джинні, що ти робиш?
Думаю, як це — серцевий напад і задуха.
Не думаю, що це приємно.
Ні, це відстій.
Ми повернемося додому?
Ти хочеш?
Чому мамі байдуже, що ми втекли?
Їй не байдуже. Повір, їй не байдуже.
Вона не дзвонила.
Ти вже не сердишся на неї за те, що вона не надсилала Ґілу твоїх листів?
А п'ятниця-фрі?
Якщо хочеш додому, йди.
Ви з мамою і Полом можете стати щасливою білявою сім'єю Веллсбері.
Ти моя сім'я.
Я знаю.
Вибач.
Агов, є ще сотня справ. Знаю, зазвичай я спокійний і зібраний,
та мама ніколи не була в мене в гостях, бо раніше моє житло було відстійним.
Вони приїдуть за 45 хвилин, потрібна допомога.
Остіне, забери іграшки з вітальні.
Дякую.
Джинні, можеш встати з ліжка?
Що таке?
Нічого. Усе гаразд.
Знаю, ти засмучена через заручини.
-Знаю, ти думала, що ми будемо сім'єю. -Бо ти мені сказав.
-Я не можу контролювати, що твоя мама… -Тату, усе гаразд.
Репетируй до того, як дідусь і бабуся приїдуть.
Щоб було природно й злітало з язика.
-Зараз спущуся. -Добре.
Швидше, бо не оближеш ложку після бататового пирога.
-Гаразд. -Гаразд.
Мамо, коли вечеря?
Агов. Хочеш кекс?
-У нас багато кексів. -Індички не буде?
Тато завжди ріже індичку.
Тут більше роботи, ніж у синоптика під час торнадо.
Так.
Тому було б добре, якби працівники не зникали.
Не дивись на мене, я по замовлення.
Хочу твою домашню начинку з журавлиною.
Пол у машині. Їду до батьків, до майбутніх свояків.
Ой.
-Гарбузовий пиріг смачний? -Так. Останній. Падма обслужить.
Так, Джо, сканер знову пищить…
А в тебе є плани на День подяки?
Працює.
Гаразд, це все?
Гей, дихай, капітане.
Чорт. Вона має жахливий вигляд.
Будь приємною.
Який би ти мала вигляд, якби чоловік помирав?
Чудовий вигляд.
Привіт. Знаю, я пізно, та можна меню на День подяки?
Я забула, що це сьогодні, а Зак дуже хоче індичку…
Звісно. Усе що завгодно.
-Добре, Падмо? -Так.
Дві порції індички, начинка з журавлиною, картопля, яка залишилася.
-І останній гарбузовий пиріг. -Гаразд.
Отримали кошик з кексами, який ми з Полом надіслали?
Ось.
-Ні. Коштом закладу. -Ти не мусиш.
Це не проблема.
Дякую.
О, моя маленька Вірджинія!
Господи, ти її задушиш.
Поглянь на неї. Вона прекрасна.
-Привіт. -Привіт.
Знаєш, що у твоїх джинсах дірки?
Це мода така. Припини.
Не слухай. Він нічого не розуміє. Не такий крутий, як бабуся.
Я тусуюся з дітьми в «Джек і Джилл».
«Джек і Джилл» не круті.
Ти знаєш хоч когось чорного, на ім'я Джек чи Джилл?
Що за «Джек і Джилл»?
Скажи, що в тебе біла мама, не кажучи цього.
Обійми свою тітку Рейну.
Ось і він. Забери сумки в тітки.
-Привіт, милий. -Привіт.
Привіт.
-Привіт, бабусю. -Хто цей підтягнутий юнак?
-Який у тебе ріст? -Не знаю.
-Не знаєш? -Не знає?
Обійми мене.
-Привіт. -Привіт.
Пам'ятаєш, чого я тебе вчив?
Саме так. Гарне рукостискання. Хороше й міцне.
-Що за вираз обличчя? Усе добре? -Так, усе добре.
Мамо, дозволь провести екскурсію.
Добре.
-Дуже гарно, сонце. Ти молодець. -Чудово.
Це краще, ніж добре.
Бачу, ти успішний. Гаразд, Зайоне.
Погляньте на ці балки.
І міцний фундамент. Це хороша будівля, Зайоне.
Дякую, тату. Я скажу власнику.
Мій малюк Зайон виріс таким чудовим.
Було важко, коли він не хотів вступати до коледжу, щоб стати митцем.
Ну, насправді він тепер митець, тож…
Гаразд.
Посміхнись, бо бабуся не дасть тобі спокою.
Англійською.
-Це корейська, бабусю. -Так, це грубо.
-Джорджія прийде? -Ні.
Ми посварилися, вона не відправляла листи тату у в'язницю, тож ми втекли.
Добре, малий.
Вони живуть зі мною останні кілька днів.
Джорджія проводить день зі своїм новим нареченим Полом.
Зрозуміло.
Лінетт, не сварися.
Я нічого не казала. Я щось казала?
Можеш казати все. Не хочу, щоб вона була тут.
Даруй, ти так говориш про свою матір?
Ні, пані.
Пол — мер.
Справді?
Я голодний. Хто голодний?
Я б хотіла випити.
Чорт.
-Що? -Ти виріс у Zillow.
Не люблю, коли ти нервуєш. Це тривожить.
Я не нервую.
Переконливо.
Я в захваті.
Познайомлюся з багатими батьками.
Гей, ми робимо це.
Авжеж.
Ось і ми.
Робимо це.
Колись я куплю тобі такий будинок.
-Джорджіє. -Привіт.
-Приємно… -Покажи.
Овва, Поле.
Заходь. Хочеш випити?
-Так, пані. -У нас є все.
Джорджіє, ця начинка з журавлиною неймовірна.
Дякую. Старий сімейний рецепт.
Добре, вона готує.
Так, вона готує. Очевидно.
-Крісе, хочеш? -Я не їм начинки.
Не подобається текстура.
-Вибач, Джорджіє. Це справа відчуттів. -Нічого.
Начинка схожа на кашу.
Джорджіє, що їла індичка на День подяки?
-Не знаю. -Нічого.
Вона вже була наповнена начинкою.
Ой, жах.
Антигумор.
Анти-антигумор.
Віте, чула, ти грав у гольф з Арнольдом Палмером.
Це правда.
Та послухай,
після гри він повернувся до мене й сказав, цитую…
Гарно зіграв, Віте.
«Гарно зіграв, Віте».
Овва, вражає.
Не заохочуй його. Комусь ще налити?
Мамо, пригальмуй.
Пияцтво — це суть Дня подяки.
Господи, ми хочемо подякувати за благословіння і любов, які ти нам дав.
Дякуємо за цю смачну їжу, яку ми їмо, і за тих,
хто зібрався за цим столом, щоб насолодитися нею.
І за можливість збиратися разом під одним дахом.
Ми знаємо, усе добро йде від твоєї руки, Господи, і за це ми безмежно вдячні.
-Амінь. -Амінь.
Остіне, хочеш макарони з сиром?
Так, і картопляний салат. Без зеленої квасолі.
-Зелена квасоля смачна. -Лише у фритюрі.
Мама так робить. Так, Джинні? П'ятниця-фрі — моя улюблена.
Де вино?
На цьому столі мало алкоголю.
Ось тут, тітко.
Джинні, у тебе є хлопець?
Мамо, дай дівчині спокій.
Так, дай дівчині спокій.
Джинні, у тебе є хлопець?
Ні.
Через стосунки без зобов'язань чи через школу?
Через школу.
Бачиш, розумниця. Вона завжди була такою.
Зайоне, увімкни гру. Хочу глянути на своїх «Орлів».
Не треба вмикати гру, щоб знати, як справи в «Орлів».
Вони програють, тату. Вони завжди програють.
Усе, хлопче. Від тебе відхрещуються.
Добре.
-Зелена квасоля непогана. -Так, такою вона має бути.
А не зіпсованою в якійсь запіканці з вершками з грибного супу.
Запіканки з квасолі?
Що ти робиш? Що…
Гра.
«Петс» такі неуважні.
Ти казав, що Белічик ніхто без Бреді.
-Так, потім він виграв АФК «Схід»… -Скільки перемог?
Перемог 280.
Кріс знову знає статистику. Молодець.
Приємно бачити, яка в тебе тепла родина.
І твій дім.
Коли ми їхали сюди я казала Полу,
що, мабуть, було добре жити в такому гарному домі.
Хлопці робили все, щоб розтрощити це місце.
Справді?
Пол казав, що в тебе двоє дітей.
Так, пані. Шістнадцять і дев'ять. Вони з татом.
Яким татом?
Моєї доньки.
Джорджіє, ще один жарт.
Що мама-індичка сказала своїм неслухняним дітям?
Не знаю.
Якби ваш батько бачив вас зараз,
він би перевернувся в підливі.
-Подвійний жах. -Повільне згоряння.
-Мені подобається. -Так, досить непогано.
Джорджіє, ти працюєш з Полом?
Зараз чудовий час для жінок бути в політиці.
-Що це взагалі означає, тату? -Що?
Я фемініст.
Зіграй у гольф з моїм братом з братства,
Арті Клоссом, він конгресмен. Допоможе.
Допомога не потрібна. Мене переобрали.
Це гра в шахи, а не шашки.
Не можна бути у Веллсбері все життя.
Усі люблять його, особливо тепер, коли він сім'янин.
Джорджіє, передаси начинку? Так смачно, я хочу ще.
Вони приїхали посеред ночі засмучені.
Джорджія дозволила їм залишитися.
Скільки днів тому це було?
Вона заручена, так?
Зі смерті її чоловіка й року не пройшло, а вона вже заручена.
-Знаєш, хто мені справді подобався? -Ось так, дуже вчасно.
Мамо, ми з Ракель розійшлися.
З такою жінкою ти маєш бути.
Вона вчилася в Спелмані, вона освічена. У неї з тобою набагато більше спільного.
-Маєш когось у Бостоні? -Я тільки приїхав.
Ну, милий, тобі треба повернутися.
Знайди собі партнерку свого рівня.
-Когось, хто допоможе з Джинні. -Що це означає?
Джинні потрібна громада.
-Так. -Їй потрібне коріння.
Вони з Джорджією завжди переїжджали,
а тепер вони живуть у місті білих.
Джинні навіть не знає що таке «Джек і Джилл».
Думаєш, Джорджія розуміє Джинні?
Не розуміє.
Відкрий очі, Джинні не в порядку.
Вона не говорила за вечерею, милий.
-Щось не так. -У неї перехідний період.
Джорджія зациклена лише на собі.
Вона не знає, що потрібно Джинні.
Вибач, сонце.
Поле…
Це був чудовий день. Може, не треба?
Вона з причепом, так?
-Ви різного походження. -Наскільки вона стабільна?
Вона часто переїжджає, є кілька батьків…
Ви неймовірні.
З такою жінкою можна веселитися. Та на таких не одружуються.
Вона без дітей на День подяки. Це якось дивно.
Мамо, не треба, прошу.
Її діти будуть твоїми. Ти про це думав?
Так, мамо, я про це подумав. Я все обміркував.
Я люблю її, люблю її дітей. Я одружуюся з нею.
Це шлюб, серйозна справа,
і ти прив'яжешся до цієї жінки назавжди.
Я не маю нічого проти неї,
але ця жінка не для тебе.
-Вона дуже гарна, це так. -Розмову закінчено.
-Що з Мередіт? Я її любила. -Мамо…
-Гей. -Було дуже приємно познайомитися.
Уже хочу приєднатися до вашої чудової родини.
Так.
-З Днем подяки. -З Днем подяки.
-Бувайте. -Взаємно.
-Бувайте. -Бувайте.
Мені вона подобається.
Гадаю, твоя мама небезпечна.
Я не хочу, щоб діти жили разом з потенційною убивцею.
Якщо мама зробила це,
якщо вона когось убила…
вчини правильно, Джинні.
Раз, два, три, чотири…
Боже.
Мені здається, що я за кермом машини більшої, ніж звик,
наче я не звик до габаритів.
-Піду по воду. -Добре.
Привіт, персику. Гарного Дня подяки?
Не треба «гарного Дня подяки».
Що?
Яка мати не проводить День подяки з дітьми?
Джорджіє, це була твоя ідея.
Не звинувачуй мене. Завжди звинувачуєш мене.
Я ніколи тебе не звинувачую. Що відбувається? Що таке?
Я не погана мама. Ні.
-Гадаю, ти чудова мама. -Тепер ти мені лестиш.
Зрозумів. Веселий настрій?
Хочеш посваритися зі мною, бо сумуєш за дітьми?
-Хочеш з ними поговорити? -Ні, і не кажи їй, що я дзвонила.
Комусь із вас доведеться здатися.
Що сталося? Щось тебе засмутило.
Ти мене так добре знаєш, так?
Ні, зараз я можу сказати, що зовсім не знаю тебе.
Це через Пола?
Сім'ї мають бути разом на День подяки.
Так?
Розумію, коли були нічні зміни, але…
Як у тебе пройшов вечір?
Батьки передають вітання.
Добре.
Джинні засмучена.
Так, стань у чергу.
Хочеш поговорити?
-Вона хоче зі мною говорити? -Подорослішай.
Остін говорив про п'ятницю-фрі.
Справді?
Дійсно?
Пам'ятаєш, як ми смажили пиво?
Ми були дурні.
Ми були п'яні.
Ну ж бо, п'ятниця-фрі. Ти їхня мама. Вони тебе люблять.
Але вони втекли,
як і я.
Не як ти втекла.
Взагалі не так, як ти втекла.
Слухай, ти маєш бути більш зрілою.
Ти такий надокучливий.
Тож п'ятниця-фрі буде? Домовилися?
Буде. Домовилися.
-Добре. Завтра їх привезу. -Приєднуйся.
Посмажиш з нами все на світі.
Не думаю.
Так. Добре.
Побачимося завтра.
Агов.
Що б тебе не засмутило,
до біса це.
Дякую, що відповів.
Це була мама?
Вона сумує за вами.
Мені байдуже.
Мені теж. Мені байдуже.
Вона сумує за контролем, а не за нами.
Це нечесно й неправда.
-Ти її не знаєш, тату. -Гадаю, я добре її знаю.
То кому ти дзвонила?
Не така вже й хитра.
Пам'ятай, я тебе знаю.
Справді?
Дзвонила Зайону.
Пан Пінгвін. Мій улюблений.
-Він завтра привезе дітей на п'ятницю-фрі. -Справді?
Добре. Давно пора.
Це протистояння стало трохи безглуздим.
Що?
Тату, ні. -Джинні, облиш, уже час.
Ти навіть не уявляєш. Ти не розумієш.
-То скажи. -Вона вдаватиме, що все добре.
Посміхнеться і вдасть, ніби весь мій світ не перевернувся.
Я її знаю, тату.
Я знаю її, Поле.
Вона буде дутися і вередувати. Не дам їй реакцію, яку вона хоче.
Я посміхатимусь.
Так сім'ї роблять на свята. Вдають, що люблять одне одного.
Гадаю, мені не варто бути на дні смаженої їжі.
-П'ятниця-фрі. -П'ятниця-фрі. Вибач.
Це не так вишукано, як День подяки у Рендольфів.
Справа не в цьому.
Через Зайона? Він не залишиться. Просто привезе їх.
Не через Зайона.
Слухай, якщо діти так засмучуються через нас, може, вам краще
насолодитися сімейною традицією без мене.
Я ж казала, справа не в тобі.
Авжеж. Справа в нас.
Усе це дуже швидко. Я розумію.
Маю на увазі
це має бути приголомшливо.
Так, це правда.
Приголомшливо.
Ведмедику, я знаю, заручини швидкі.
Якщо чесно, то мені теж нелегко, та твоя мама заслуговує на щастя.
-А Пол робить її щасливою. -Справа не в Полі, тату.
У мами завжди нові хлопці.
Вона пукає і вісім хлопців закохуються в неї.
Якби психувала щоразу, коли в мами новий хлопець, я б уже лікувалася.
Мені подобається, дуже приємно.
Мені подобається Пол, що ще гірше.
Це не через Пола, а через маму.
Не знаю, через що ви з мамою сваритеся, але мама сумує за вами. Їй боляче.
Ця традиція дуже важлива для неї, не хочу її засмучувати.
Я не хочу засмучувати матусю.
Джинні.
Скажи їй, що я хвора. Скажи, що в мене скарлатина.
Не можеш прийти, бо у тебе те, від чого померла Бет з книги?
Так.
Агов. Усе добре.
Ні. Ні, не добре.
Не добре. Зі мною не все добре.
Хіба ти не бачиш?
Аго. Усе гаразд. Дихай.
Усе гаразд. Я тут.
Добре? Я тут. Тримайся за мене.
Тримайся за мене, добре? Я тут. Дихай.
Усе гаразд. Поглянь на мене.
Добре?
Поклади руку на груди.
Дихай.
Дихай. Я тут. Я справжній.
Я нікуди не піду.
Я з тобою.
Усе гаразд.
Усе буде добре.
-Що це було? -Панічна атака.
Таке вже траплялося?
Звідки ти все це знаєш?
У мами теж таке було.
Джинні, що відбувається?
Усе гаразд.
Я завжди на твоєму боці. Можеш мені сказати.
Не сердься.
Не буду.
Обіцяєш?
Джинні, що відбувається?
Я роблю дещо…
Я раню себе.
Що?
Тобто ти раниш себе? Як ти раниш себе?
Іноді підпалюю шкіру.
Вибач, тату.
Вибач.
Агов. Усе гаразд.
Усе гаразд.
Я хочу бути в порядку.
Я радий, що ти мені сказала.
Стало ще гірше.
Пробач мені, маленька. Я не знав.
Я хочу зупинитися.
Я допоможу тобі, гаразд? Обіцяю.
Можна жити тут з тобою?
Так. Так, звісно.
Не хвилюйся. Ми все владнаємо.
Завтра поговоримо з мамою.
-Тату, ні. Ні, прошу. -Мила, ми не можемо це приховувати.
Гаразд? Потрібна допомога. Терапія.
Мені потрібно, щоб ти не відправляв мене до мами.
Прошу. Мені це потрібно. Я не хочу, щоб вона знала.
Мила, вона має знати, що ти шкодиш собі.
Ти на моєму боці, а потім підеш і здаси мене мамі.
Знаєш, ти завжди поводишся так, як вона хоче.
Я не можу їй довіряти, та я довіряла тобі.
Довіряла, і мені потрібно, щоб ти був моїм татом, та ти не можеш.
-Я це роблю. -Ні, це не так.
Боже, тату.
Може, якби ти був поруч,
то побачив би все.
Ти б побачив, яка вона насправді. На що вона здатна.
Та тебе не було.
-Не знаю, чому думала, що ти допоможеш. -Я можу допомогти. І я допоможу.
Краще б я тобі не казала.
Джинні.
Я люблю п'ятницю-фрі.
Оце так бенкет.
Я 40 годин не сплю.
Я живу на парі, «Твінкі» та мрії.
Ти чудова мама. Ти знаєш?
Ти й сам непоганий.
Привіт.
З поверненням.
Я позичила мотоцикл.
Я помітив.
Як справи?
Я писав тобі…
Я була в тата.
Добре.
Вибач, що не спитала.
Вибач, що не відповідала.
Це все?
Ти пробачаєш мені?
Усе добре.
Слухай, Маркусе, справа не в тобі.
Я і не думав, що це так.
Джинні. Що ти тут робиш?
Повертаю мотоцикл Маркуса.
Твій мотоцикл тут, бо Джинні його повернула.
Це нова інформація.
Ти збирався мені розповісти?
Гаразд. Гадаю, мені треба поговорити з твоєю мамою.
Добре? Ходімо.
Можете повитріщатися одне на одного пізніше.
Остіне!
Гаразд. Ось так? Ми сердиті?
-Так. -Ну, я більш сердита.
Я розлючена.
Я така сердита, що я зараз…
Мамо, припини!
Ненавиджу тебе. Іди геть. Залиш мене.
-Ти тримаєшся за мене. -Я сказала іти геть!
Боже, я серйозно.
Господи, поглянь на себе. Ти виріс на 60 сантиметрів.
-Чим Зайон тебе годував? -Минуло лише два тижні.
Дякую, що привіз їх.
Треба поговорити.
-Гаразд. Звучить серйозно. -Так і є.
-Поле. -Як справи, друже?
Зайон залишиться.
Чудово.
-Смажитимемо «Твінкі»? -Ти не жив, якщо не смажив «Твінкі».
Викарбуйте це на моєму надгробку.
Твоя донька повернула мотоцикл мого сина. Схоже, вона його позичила.
Але ти, мабуть, знала й не сказала мені.
Ні, геть не знала.
Ми одягнули шоломи.
Це добре. Безпека понад усе.
-Я постійно катаюся з татом. -Це інше. Він за кермом, ти позаду.
Ти не позаду. Він пускає тебе за кермо.
Лише на стоянці.
-Що це таке? -П'ятниця-фрі.
Добре, байдуже.
-Тримай Джинні подалі від мого гаража. -Очевидно, я не можу контролювати дочку.
Гарна куртка.
Я хочу смажений банан.
Не буду сумніватися. Засвоїв урок після «Орео». Хтось ще хоче?
-Остіне? -Авжеж.
Чудово. Джинні?
Джинні, Пол поставив запитання.
То ви зараз разом чи…
Ні, ми не разом.
Хоча треба трохи відпрацювати наїдене.
-Хочеш піти поганяти м'яча? -Звісно.
Добре. Ходімо.
Макс, Еббі прийшла на бранч.
Привіт.
Я принесла мініпіцу.
Що ти робиш?
Ми завжди готували бранч після Дня подяки, ще з п'ятого класу.
Ти неймовірна.
Мені дуже шкода, Макс.
Мені дуже погано.
Тобі дуже шкода?
-Тобі дуже погано? -Перепрошую.
-Дивись на мене, не на неї. -Макс…
Ти ж була моєю кращою подругою.
А ти приховала таємницю про мого близнюка, прийшла без запрошення з мініпіцами,
типу: «Усе гаразд, бандо»?
-Норо? -Для мене це зрада.
-Для мене це секрети. -Народ.
Ні, не знаю. Може, ти нещира.
Це огидно.
Я не розумію. Може, зараз ти ось така.
Не знаю, мені байдуже, я оніміла. Я справді оніміла.
Люблю, це правда. Ненавиджу, це жарт, бувай.
Гаразд.
-Це було трохи жорстоко. -Жартуєш? Вона заслужила.
Знаю, ти сердишся, але це було занадто.
Це було занадто, так?
Ти справді зла.
Так, я відчуваю силу, що тече в моїх венах.
Я монстр, якого живить помста.
-З Днем подяки. -Шкода, що не залишила мініпіцу.
Боже, припини.
-Що з Еббі? -Її батьки розлучаються.
Багато пережила. Вона на терапії.
Багато користі це принесе.
Думаєш, не допоможе?
Думаю, терапія — це афера. Лише для заробітку.
Ниття про проблеми нікому ще не допомогло.
Що?
Джинні, допоможи на кухні.
Думаєш, я погана мама? Не така, як тато.
Я бачу, як ви дивитеся одне на одного.
«Мама божевільна. Вона зла». Так?
Тому ти втекла до татка.
Це нечесно.
Це я жертвувала всім.
Можеш засуджувати мене, та я була поруч.
Де був він, коли були лише ми, і в нас нічого не було?
Він був в екзотичних місцях, жив кращим життям.
Але не я.
Не зла мама, так?
Де ти?
Де ти, Зайоне? Зайоне?
Так?
Це так невчасно.
-Що таке? -Ти хотів поговорити.
Говори.
Джинні…
хоче трішки пожити зі мною.
Звісно.
-Хоче. -Не думаю, що це погана ідея.
-Не думаєш? -Ненадовго.
Це дасть вам трохи простору.
-Хочеш переїхати? -Поки ви з Полом не облаштуєтесь.
Бо це через Пола, так?
-Ні. -Що?
Я сказала «ні».
Я твоя мати,
і Бог своєю безмежною мудрістю зробив мене відповідальною за твоє благополуччя.
-У мене є права. Я кажу «ні». -Джорджіє…
Що думає Остін?
Остіне, хочеш додому? Їстимемо багато морозива.
Так!
Остін хоче жити тут.
Тату, ні.
-Ні. -Послухай, є ще дещо.
Серйозно, припини.
-Джинні… -Годі.
-Джинні, ми мусимо. -Ні!
-Тату, ні. Припини. -Джинні… Ні…
Я повернуся додому!
Я хочу додому.
Припини.
Схоже, вирішено.
Джинні, ти мала зараза.
Ти пропустила найкращу ніч у моєму житті.
Пол переміг.
Угадай, хто перша леді…
Шматочок пазла, якого не вистачало, раптом став на місце.
І я це бачу.
Я бачу її.
Хто вона насправді.
ШТАТ ЛУЇЗІАНА СВІДОЦТВО ПРО ШЛЮБ
СВІДОЦТВО ПРО НАРОДЖЕННЯ
Як я це пропустила?
Вона завжди такою була.
Я з'їв рештки бутерброда й зараз помру.
Ти закінчив?
Просто працюю над планом уроків.
План уроку? Третій клас. Який урок? Кіт римується з гавкіт і нявкіт?
Це ти вивчав у третьому класі?
І ти вчився в школі Ліги плюща?
-Ну… -Я скоро закінчу.
Те гарне обличчя.
Вона виглядає так само, тому що вона така сама.
Це я змінилася.
Тепер я не впізнаю своє обличчя.
ЗАПИСАВ ТЕБЕ ДО ПСИХОТЕРАПЕВТА, ПОНЕДІЛОК
ЛЮБЛЮ ТЕБЕ, ВЕДМЕДИКУ
Що ти тут робиш?
-Мені піти? -Так.
Ні.
Привіт.
Вибач.
-Не треба було… -Усе добре.
Я теж.
Я мала піти.
Я не могла бути поруч з нею.
Ти про маму?
Що сталося?
Дещо погане.
-Дуже погане. Я не знаю, що робити. -Добре. Усе гаразд.
Уся моя сім'я розбита.
-Я розбита. -Гей.
Я теж розбитий.
Ти не розумієш.
Я мало що знаю.
Я нічого не знаю, але…
у тобі я бачу сенс.
Я цього не відпущу.
Можеш залишитися на ніч?
Так, звісно.
Ходи.
Джорджіє.
Відчини двері!
Відчини двері, Джорджіє!
Джорджіє!
Гадаєш, можеш так зі мною? Я вб'ю тебе, Джорджіє Міллер.
Я тебе вб'ю!
Якщо ви чи хтось з близьких думає про заподіяння собі шкоди,
інформація та матеріали доступні
на сайті: www.wannatalkaboutit.com
Переклад субтитрів: Тарас Кунець