EN NETFLIX-SERIE
Fan.
Skit.
500 MG HAMPASALVA
KRYA PÅ DIG, BEN
Nej, inte igen.
ONKOLOG
-I Springer är miljön… -Char? Vad är det där?
-Vad ser du på? -Jag har förändrats. Jag vill hem.
Allt jag vill är att komma hem.
Det blir fem år och nio månader.
Man uppskattar inte vad man har förrän man har förlorat det.
Du borde inte ha åkt fast, Connie.
Jag kollade på det.
Nej, ingen borde kolla på det där.
Okej.
Då så.
Vad gör du?
Jag behöver hjälp med dragkedjan.
Men… Du kan…
Herregud, gör inte det här pinsamt. Dra upp dragkedjan bara.
Okej.
Vill du att jag går på begravningen?
Jag vill inte gå. Varför skulle jag tvinga dit dig?
Jag ska bara ta farväl.
Till Steve?
Nej, till Ben.
Han bor inte här.
Så efter idag behöver jag inte träffa honom.
Vilket faktiskt är bra, för den familjen är bara…
De är… tumultartade.
Det är så svårt att…
Åh, fan…
Bra snack. Kul att min son är empatisk.
Va?
Tyvärr bekräftade vävnadsprovet att det är livmoderhalscancer
som har spridits till levern.
När dessa metastaser har kommit så långt innebär det en nivå fyra-diagnos.
Jag vet att det är jobbigt att höra, men det finns en väg framåt.
Det går inte att operera, men vi börjar med kemoterapi,
och om det funkar går vi vidare med strålning.
Ett steg i taget.
Judy?
Är det din båt?
Ja, det är det.
Den är vacker. Jag har alltid velat ha en båt.
-Är det en katamaran? -Ja.
Det här är mycket att hantera, så om du har några frågor…
-Tänk om jag aldrig tagit röntgenbilderna? -Vad menar du?
Om jag aldrig hade hamnat i olyckan skulle jag inte ens veta att jag har… det.
Då var det tur, för nu vet du,
och vi kan börja behandla det genast.
Ja, men jag mår bra.
Jag är lite öm från olyckan, men…
…jag känner absolut inget av det du säger att det är.
Det här är svårt att acceptera.
Nej, det är inte det. Tack.
Men jag behöver nog en till röntgen.
Biopsin var kanske felaktig eller så gjorde hon med nålen fel.
För allt det här kom från ingenstans.
Så det kanske bara är ett misstag?
Döden kommer för oss alla,
men vår förmåga att leva fullt ut hänger på vår vilja att acceptera
döden som en del av livet.
När det onämnbara händer, när nån tas ifrån oss för tidigt
eller av fruktansvärt våld, som Jesus själv,
skakas våra grundvalar.
I dessa mörka stunder
måste vi söka hjälp hos Gud och varandra
för tröst och samvaro så att vi kan börja läka tillsammans.
Amen.
Okej, nu säger vi adjö till Ben och drar.
-Behöver du skjuts till jobbet? -Va?
Vad sa mekanikern?
-Va? -Om din bil.
Han sa att den är bra.
-Är du okej? -Nej, det här är påfrestande.
Ja, det här är jävligt jobbigt.
Vi kan väl smyga iväg och skicka dem blommor och ett kort?
Är det inte opersonligt?
Det är liksom poängen. Jag bör inte vara personlig…
-Hej. -Hej!
Tack så mycket för att ni kom.
-Det betyder mycket. -Ja.
Vi skulle aldrig missa det här.
-Vi vill ta avsked och sånt… -Det är klart att vi är här.
Jag är så ledsen. Jag älskar dig.
Tack, Jude.
Okej…
Mamma skulle nog gärna träffa dig.
Skulle hon?
-Om en stund kanske. -Ja.
Vi äger adjö till Eileen och sen drar vi.
Eileen står alldeles bredvid kistan.
Ja, jag har märkt det. Det känns obekvämt.
-Vem är han i rullstolen? -Pappan, Jim.
Va?
-Sitter han i rullstol? Vad hände? -De pratar aldrig om det,
men jag har aldrig sett honom utan filten.
Det kan inte vara så illa som en öppen kista.
Varför gör man så? Ingen vill bli ihågkommen
som om man var gjord av marsipan.
Om jag dör före dig, se till att kistan är stängd.
Du ska inte dö. Ingen ska dö.
Hej tjejen.
Tragiskt, eller hur, tjejen?
Ja, tjejen.
Han fick aldrig se norrsken, eller öppna ett hotell,
eller åka på safari i Afrika…
…och döda en elefant.
Så hemskt.
Han hade så mycket liv kvar att leva.
Man vill verkligen carpe diem dagen, visst, tjejen?
-Ja, tjejen. -Den här vägen, tjejer.
Okej.
Jag vet.
Herregud.
-Vi måste inte titta. -Nej.
-Jag tittar. -Jag med.
-Jag är förvirrad. -Vad händer?
Visst är det hemskt?
-Kroppen var OFB. -Vad betyder det?
Opassande för begravning. Man kan inte hälla soppa i en kostym.
FBI skrapar tydligen kroppen, eller ytterhöljet av den, för bevis.
Herregud, verkligen?
Judy, jag ser att du kom.
Självklart, Eileen.
Jag är så ledsen.
-Det känns inte verkligt. -Inget gör det.
Jag älskade den där kostymen. Blått klädde honom.
Ja, eller hur?
Stackarn. En så svår tid för henne. Och för mig.
-Nu börjas det. -Hon valde att inte sälja herrgården.
Hon ville inte förlora nåt mer, vilket jag självklart förstår.
-Jag skrev boken om förlust. -Det finns många.
Men det hade gett så mycket pengar.
Jag kunde ha blivit riktigt rik.
Jag beklagar din ekonomiska förlust.
Tack.
-Jag måste härifrån. -Jag också.
Jen, vad snällt att du kom.
-Rädda dig själv. -Tack.
Eileen.
Jag beklagar verkligen.
Tack.
Några få av oss ska tillbaka till huset. Jag hoppas att du vill följa.
Nej, jag kan faktiskt inte.
-Jag… -Det hade betytt mycket.
Benji har det tufft.
Han kan behöva en god vän.
Eileen, kom.
Okej.
Låt det komma.
Skit också.
Ay Dios mio.
-Lägg av! -Du kom nyss från sjukhuset.
Du ska vila. Du får inte ge dig av.
Doktorerna vet inte vad de snackar om.
Får jag inte frisk luft? Det här stället luktar död.
Du kan väl se på tv eller nåt? Vi kan hitta en såpopera.
Det är rasistiskt.
Jaså?
Hej.
Teri, jag kan ta över.
Är du säker?
Gärna.
Tack.
-Vilken fin topp. Jag gillar kragen. -Seriöst? Jag köpte den på rea.
Va? Vilken smart konsument.
-Tack. -Tack själv.
-Vad fan gör du? -Tar dig härifrån.
-Stället luktar död. -Eller hur?
-Det sägs ha varit ett dråp. -Ja, han höggs visst i huvudet.
Kan du tänka dig nåt smärtsammare?
-Nej. -Jag vill härifrån.
Hej.
Hej! Övertalade min mamma dig att komma till minnesstunden?
Nej, det var inget…
Inget övertalande.
-Inget… -Jag är glad att vara här.
-Jag menar, inte glad. -Nej…
-Självklart inte. -Eftersom det är…
Vem är glad?
Inte jag!
Ja, hursomhelst…
Du ska väl tillbaka till San Francisco nu när…
Nej, faktiskt… så bad de mig att stanna medans FBI
gör sin grej.
-Ja, visst. -Så…
-Deras grej. -Vem är det?
Ursäkta. Det här är min far, Jim. Pappa, det här är min…
Min vän Jen.
Trevligt att ses.
Jag beklagar bortgången.
Jag också.
Ens barn ska inte gå bort före en själv.
Det är inte rätt.
Nej.
-Ben, tar du mitt fat? -Visst, pappa.
Han är en bra pojk.
Ja, det är han.
Jag är så glad att han har hittat en fin tjej.
Nej, jag är inte…
Vi är bara vänner.
Vänner är också bra.
Åh, nej. Det är min rumpa. Mitt rumphål.
Ursäkta mig. Jag måste… bort från dig.
Var fan är badrummet?
Vad i helvete?
Vad…
Nej!
Varför?
Okej…
Ben…
Okej.
-Lämna ett meddelande. -Fan.
Okej, jag är i helvetet.
Snälla, rör inte på er.
Kom igen, känner du inte till Celia Cruz?
Salsans drottning?
-Jag älskar salsa. -Jösses, mamma.
-Vi har letat dig. -Hej.
Judy, var var ni?
Vi tog bara en promenad. Hon mår bra.
Du kunde ha sagt till.
Du har rätt. Förlåt.
Ditt hår ser längre ut. Fint!
Tack. Jag ger upp.
Vad är det här?
-Dricker du en margarita? -Jag gjorde det.
-Hon får inte blanda alkohol och medicin. -Hon sa att hon inte tog nåt.
-Hon ljög. -Verkligen?
Toppen. Nu är hon full.
Herregud, förlåt mig.
Jag ville ge henne frisk luft. Hon har varit här länge.
Ja, hon har nedsatt immunförsvar. Hon hade nyss sin andra stroke.
Va? Jag hade ingen aning.
Jag är ledsen. Det ska inte hända igen.
Nej, det ska det inte.
Judy, vänta.
Åt eller drack hon nåt annat?
Bara en svag margarita, utan salt.
Och hon fick en liten bägare med mjukglass.
-Hon älskar mjukglass. -Vem gör inte det?
Hon bad om ett körsbär, men jag sa nej, för de sköljer dem inte.
Ja körsbären är snuskiga.
Ja, usch. Stannar de inte i magen i 200 år?
Jag är så ledsen, Michelle.
Du tycker nog att jag är hemsk
efter allt som Perez… Jag menar Ana, sa.
Jag vet inte om du fick alla mina meddelanden.
Det gjorde jag.
Okej.
Bra.
Jag hoppas att din mamma är okej.
Det var trevligt att se dig.
Hon klarar sig. Hon hade det riktigt bra, förresten.
Verkligen?
Ja, jag har inte sett henne le på jättelänge. Det var ovant.
Ja, hennes tänder såg bra ut.
Du ser bra ut.
Det är tänderna. De ligger i släkten.
Resten av mig faller samman, är nog den medicinska termen.
Det kan inte vara lätt med din mamma.
Det håller mig vaken om nätterna.
Jag trodde inte att nåt kunde stressa mig såhär.
Om du har lust vet jag var vi kan ta en svag margarita.
Måste du inte jobba?
Jag fick sparken.
-Gud, jag är ledsen. -Nej.
-Jag kan prata med dem. -Nej, var inte ledsen.
Det är nog faktiskt lika bra.
Särskilt om jag får ta en drink med dig.
Du är ingen mördare, visst?
Herregud, nej.
Ibland har jag mördande bra skämt.
Jag hämtar jackan.
Vet du vilket rum du är i?
Ja, det verkar som nåt sorts viktorianskt mardrömsrum.
Okej, jag kommer.
Nej.
Okej, vad…
Det här är rummet för tvillingdockorna.
Mamma samlar på tvillingdockor.
Så det är två av dem. Jag trodde att jag höll på att bli…
Nej.
Och… varför?
Bra fråga. Det började när vi var små.
Steve och jag ville ha samma leksaker. Vi växte ifrån dockor, men inte mamma.
Okej.
Jag är bara nyfiken. Kommer de som tvillingar eller köpte hon…
-Ingen vet. -Jag förstår.
Och… är det meningen att de ska blinka?
För jag är ganska säker på att några blinkade.
Tja, jag…
Jag vet inte. Kanske.
Hur mår du?
Jag…
Jag skulle inte påstå att jag är på topp.
Det förstår jag.
Ja.
Jag har försökt… att samla mig för mina föräldrar skull.
Men jag vet inte hur länge till jag klarar det.
Du kanske måste släppa ut det.
Hur gör man det?
Vad säger du?
De är duktiga.
Du avskyr det.
Nej, jag…
Jag kanske bara inte fattar.
Skriker man tillsammans med dem?
Ja, eller låter dem skrika åt en.
Du kanske behöver nåt speciellt.
Då ska vi se. Nåt bra…
Jag är faktiskt mer av en country-kille.
Verkligen?
Willie Nelson? Dolly Parton?
Jag menar, visst…
Här.
Jag lyssnade på den här efter Teds bortgång.
Varför?
Jag vet inte.
Det lät som jag kände mig.
Jag var arg.
Får jag spela en låt?
Okej.
Låt se vad som händer i framtiden.
Åh, dödskortet.
Märkligt.
Det är inte bokstavligt. Det handlar om stora förändringar.
Ja, jag vet, men…
Det liknar döden.
Skelettet med lien, på en häst.
-Inte betryggande? -Inte särskilt.
-Okej… -Det var många knivar.
-Och snaran. -Ja, en snara.
-Du har det stökigt nu. -Ja.
Kortleken stämmer.
-Vill du prata om det? -Nej, dricka om det.
Okej, vi dricker om det.
Kortet var nog ändå till mig.
-Restaurangen stängde nyss. -Va?
-Ja. -Nej!
Stället var så vackert.
Tack, men du vet vad man säger.
När en dörr stängs
gör Gud mos av ens stad och man måste dra västerut.
Säger man verkligen så?
Nej, troligen inte. Jag är dålig på uttryck.
Okej, eftersom Gud har mosat din stad,
vad ska du göra härnäst?
Tja,
det är lite tidigt, men…
Vad?
Jag har svårt att säga det högt.
Okej.
Det finns en möjlighet i Sonoma för mig
att eventuellt öppna en egen restaurang.
Va? Michelle!
Judy!
Det är en bra lokal vid ett organiskt vineri.
Jag älskar organiskt vin! Tror jag.
Inget är signerat än, men det känns bra att säga det.
Det kändes bra att höra det.
Du då?
Jag då?
Tja, ditt liv är helt öppet nu.
Vad skulle du göra om du kunde göra vad du vill?
Vänta.
Vet vi vad vi gör?
Jag vet inte. Jag är inte i rätt sits…
Herregud, inte jag heller.
-Okej. -Okej.
Så, sitter du bara och gråter till den här?
Skojar du?
Utan tvekan.
Nej, det är inte så att jag alltid gråter till den.
Ibland… sjunger jag med.
Jag förstår… varför du gillar den.
Ja.
Vad som också brukade hjälpa
när Ted hade avlidit var att gå upp och röra på sig.
-Jaså? -Ja.
All sorts fysisk aktivitet kan kännas frigörande, du vet?
En gång
slog jag faktiskt sönder en bil med en golfklubba.
Det kändes riktigt bra.
Verkligen?
-Ja. -Hoppas att bilen var din.
Nej. Jag trodde att det var personen som körde på Ted.
Det var det inte. Men det visste jag inte då.
Jag hajar.
Jag vet att det är svårt.
Att inte veta.
Ja, jag vet att du vet. Jag är ledsen.
Nej, jag är ledsen.
Varför? Du körde inte på honom?
Nej, men jag…
Jag körde på dig.
Va? Jag förstår inte.
Det är för att det inte är logiskt.
Men…
Det var jag.
Jag…
Jag körde bilen
som körde på dig och Judy.
Jag hade precis fåt höra om Steve,
och jag började dricka, och jag…
Jag kunde inte sluta.
Jag satte mig i bilen och körde iväg.
Och jag…
Jag fortsatte.
Och jag fattar.
Du vill aldrig se mig igen.
Men jag var tvungen att berätta.
Jag tror att jag faktiskt kommer att kunna sova inatt.
Jag är glad för det.
Du är ett lyckopiller, vet du det?
Du är ett lyckopiller.
På riktigt.
Tack.
För vad?
Jag behövde verkligen det här.
Det var besynnerligt helande.
Ja.
Jag har cancer.
Undertexter: Daniel Rehnfeldt