‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Vrei să mărturisești ceva?
‎De unde știi unde stau?
‎Am adus-o pe Judy într-o seară când...
‎- Nu... E vorba despre altceva. ‎- Bine.
‎Doamne! Ce se întâmplă aici?
‎Ești bine?
‎Îmi pare rău. Nu e profesionist.
‎Nu, e în regulă.
‎De ce plângi?
‎- Nu vreau să vorbesc. ‎- Bine.
‎Michelle a plecat.
‎S-a mutat.
‎Îmi pare rău.
‎- Nu e momentul potrivit. ‎- Da.
‎Poate că încă speram să ne împăcăm.
‎Da.
‎Nu, ea crede ‎că m-am pierdut în slujba mea,
‎că văd mereu ce e mai rău în oameni.
‎Sunt sigură că nu e așa.
‎Crezi că vreau să fiu polițistă mereu?
‎Că îmi place să se teamă oamenii de mine?
‎„Să nu o invităm la jocuri. ‎Ne va aresta pe toți fiindcă fumăm iarbă.”
‎Nu mai e ilegală.
‎A fost un exemplu prost, ‎dar e greu să te abții
‎când ai de-a face ‎cu infractori toată ziua.
‎Da.
‎- Îmi pare rău. ‎- Nu, e în regulă.
‎- Scuze. ‎- Nu te grăbi.
‎Da. Scuze.
‎Bine.
‎Ce voiai să spui?
‎- L-am ucis pe Steve Wood. ‎- Iisuse Hristoase!
‎Nu știu de unde să încep, ‎dar trebuie să se termine.
‎Știu, te crezi vinovată pentru tot,
‎dar problemele au apărut ‎înainte să te cunosc...
‎Mă bucur că te-am cunoscut.
‎Ești cea mai bună prietenă ‎pe care am avut-o vreodată.
‎Ești o mamă mai bună ‎pentru băieți decât mine.
‎Nu sunt copiii pe care i-ai visat, ‎dar sper că inima ta enormă te va ajuta
‎să ai grijă de ei și să fii tutorele lor.
‎Îmi pare rău că te-am mințit.
‎Îmi pare rău că te-am trădat.
‎Că nu te-am iertat mai devreme pentru Ted.
‎Dar, orice ai crede, ai plătit prețul.
‎Trebuie să fac la fel.
‎Aici cred că e.
‎- Cât mai avem? ‎- ‎Cred că ne apropiem.
‎Bine. Pe aici.
‎'Neața!
‎- 'Neața! ‎- Bună!
‎Ce zi frumoasă!
‎- Da. ‎- E grozavă!
‎- Haide, Daisy. O zi bună! ‎- Mulțumesc.
‎- Bine. ‎- Stai.
‎- Mai zi-mi o dată. ‎- Bine.
‎- Dl Wood a venit furios la tine acasă. ‎- Foarte.
‎I-am cerut să plece și n-a vrut.
‎Copiii mei erau sus, ‎mă temeam că o să...
‎În fine... A zis lucruri deranjante...
‎Ceva din mine a preluat controlul ‎și până la urmă... era...
‎Dacă aș fi însurat cu tine, ‎și eu m-aș sinucide, nenorocito.
‎Ce ai făcut?
‎...mort.
‎- Da. ‎- De ce a venit la tine acasă?
‎O căuta pe Judy.
‎- Bună dimineața! ‎- Bună!
‎- Ai făcut clătite? ‎- Sigur!
‎- Cu ciocolată, preferatele tale. ‎- Mulțumesc.
‎Mama coboară?
‎- Nu e aici. ‎- Unde e?
‎Probabil că aleargă.
‎Cred că da.
‎- Cui îi e foame? ‎- Mie.
‎Poftim. Mâncați. ‎Mâncați tot cât sunt calde.
‎Tu nu mănânci?
‎- Ba da. ‎- Bine.
‎Revin imediat.
‎- Judy, salut! ‎- Bună, Karen!
‎- Alergi de dimineață? ‎- Da.
‎Și eu! Nu știu dacă ai auzit...
‎- M-am despărțit de Jeff. ‎- Îmi pare rău.
‎Mă antrenez ca să arăt bine ‎pe aplicațiile matrimoniale.
‎Dar arăți grozav.
‎- Mersi. ‎- Cu plăcere!
‎Dacă vrei să alergi cu cineva, putem...
‎Bine, nicio problemă.
‎Ai propriul ritm. Pot să respect asta.
‎Mi-a plăcut să vorbim!
‎Stai, mai încet! ‎Ai târât cadavrul prin pădure fără ajutor?
‎Da. Am fost dansatoare.
‎- Sunt puternică. ‎- Sigur.
‎Uite ce e. Ai o poză cu Charlie ‎în mașina lui Steve.
‎Dar el a luat mașina din depozitul meu.
‎E un adolescent ‎cu un lob frontal subdezvoltat.
‎A văzut ceva ce a vrut și l-a luat. ‎E un idiot.
‎Dar nu e un ucigaș.
‎Știi ceva? Da, mi se pare foarte familiar.
‎Asta pentru că ne-am întors.
‎- Da? Ești sigură? ‎- Nu. Tu ești?
‎Nu. Știu că e pe aici pe undeva. Eu...
‎Stai, asta e... Nu. La naiba!
‎Căutăm de mult. Mergem la mașină ‎până nu ne pierdem și noi.
‎Perez, așteaptă!
‎Bună!
‎Unde e mama? ‎Nu a venit acasă aseară.
‎- E bine? ‎- Da.
‎- Nu. ‎- Judy.
‎- Nu știu. ‎- Judy. Spune-mi adevărul.
‎E în pericol?
‎- Despre ce vorbești? ‎- Nu știu.
‎A zis că Steve știa oameni periculoși ‎și am găsit asta în mașina lui.
‎Mi-a fost frică să i-o dau.
‎- Ce e asta? ‎- Nu știu. Sunt multe aici.
‎Am încercat să citesc stick-ul, ‎dar e într-o limbă ciudată, ebraică sau...
‎Greacă?
‎Cred.
‎Bine.
‎Mulțumesc că mi-ai dat-o.
‎A fost un gest responsabil.
‎Sunt mândră de tine.
‎- Lasă-mă 20 de minute. Cel mult o oră. ‎- Nu.
‎Pot să-l găsesc. Te rog!
‎Charlie n-a avut ‎nicio legătură cu asta, bine?
‎Dar Judy Hale? Ea are vreo legătură?
‎Cred că ea ți-a zis ‎că avem poza cu Charlie.
‎Te-a șantajat ca să-ți asumi vina?
‎- Ți-a dat bani? ‎- Ce? Nu.
‎Judy e falită și n-ar face așa ceva. ‎E ca un înger pe Pământ.
‎Am făcut asta singură.
‎Judy e complet nevinovată.
‎- Ce naiba e cu femeia aia? ‎- Ce?
‎Parcă vrăjește orice om ‎pe care-l întâlnește.
‎Ți-a călcat soțul cu mașina
‎și tu tot crezi că e inocentă.
‎Te rog, explică-mi cum e posibil,
‎fiindcă, pentru mine, nu are sens.
‎Știu cum pare, bine?
‎Am vrut s-o urăsc pe Judy. Sincer. ‎Dar e imposibil.
‎E ca și cum ai urî un copil. Nu poți.
‎- De ce? ‎- Nu știu...
‎Vede ce e bun în oameni.
‎Și când nu există.
‎SECȚIA DE POLIȚIE LAGUNA BEACH
‎- Bună! ‎- Bună...
‎Am niște informații despre Steve Wood.
‎- Le poți spune anonim. ‎- Am auzit.
‎Vreau să-mi promiți ‎că o vei ajuta pe Jen dacă îți dau asta.
‎- Cu ce să o ajut? ‎- Ajut-o...
‎- Nu a venit aici? ‎- Nu. De ce să o ajut?
‎În caz că se va afla într-o situație ‎în care va avea nevoie,
‎vreau să mă asigur că tu o vei ajuta.
‎Bine.
‎E a lui Steve.
‎Am găsit-o recent.
‎Ai găsit-o recent?
‎Nu cred că voia să fie găsită.
‎Să știi că...
‎Am aflat ce mesaje vocale ți-a lăsat.
‎- Da? Ce ai auzit? ‎- Nimic surprinzător.
‎Deși...
‎încerc să înțeleg ‎de ce ai sta cu unul ca el.
‎Și eu încerc să înțeleg asta.
‎Am zis că poate primesc ce merit.
‎Nimeni nu merită asta.
‎- Mersi. ‎- Da.
‎Am ascultat chestia aia, ‎ca să văd dacă e ceva.
‎Ascult-o în privat.
‎Ca șeful să nu se audă pe sine.
‎Bine.
‎La naiba!
‎Doamne!
‎S-au trezit copiii mei.
‎Pot să iau legătura...? ‎Pot să dau un telefon?
‎- Sigur. ‎- Mulțumesc.
‎Nu. Rahat!
‎Vei avea semnal când vom ieși din pădure.
‎Nu contează.
‎Cum o să...?
‎Cum o să le explic asta?
‎Știu că trebuie, dar...
‎Au trecut deja prin atâtea ‎cu tatăl lor și...
‎O treabă...
‎Atât trebuia, să le fiu mamă, ‎și am dat greș.
‎Ai spus că te amenința?
‎I-ai cerut să plece. ‎Avea antecedente de violență.
‎- Asta va conta în instanță. ‎- Ei bine...
‎- Familia lui Steve are multe relații. ‎- Da, știu.
‎Sunt sigură...
‎că nimănui nu-i va fi milă de femeia ‎care l-a atacat.
‎Nu știi.
‎Știu că copiii mei își vor pierde mama.
‎Știu cât m-a afectat să o pierd pe a mea.
‎Când a murit mama ta?
‎Când aveam 19 ani.
‎De cancer la sân.
‎Și eu mi-am pierdut mama de mică.
‎Era bolnavă?
‎- A fost ucisă. ‎- Doamne!
‎Mă proteja de tatăl meu vitreg.
‎Pare o mamă bună.
‎A fost.
‎În fiecare zi mi-e dor de ea.
‎Și mie.
‎În fiecare zi.
‎- Ai semnal acum. ‎- Bine.
‎Deci...
‎Ce se întâmplă acum?
‎- Ne întoarcem la secție. ‎- Bine.
‎Dai o declarație cu un avocat prezent
‎și vei fi acuzată oficial.
‎Bine.
‎- E o procedură standard. ‎- Da.
‎Dar tu te duci acasă.
‎Și nu vom mai vorbi vreodată ‎despre ce n-am aflat aici.
‎- Ce? ‎- N-am fost aici.
‎Stai, îmi pare rău... Nu înțeleg.
‎Eu...
‎Nu vreau să fiu polițistă azi.
‎Vreau să fiu om.
‎Și, uneori, dreptatea se face singură.
‎Du-te la copiii tăi.
‎Zi-le că-i iubești.
‎Într-o zi, o să le lipsească.
‎Doamne!
‎Mulțumesc.
‎Judy, mama mai e la alergat?
‎Nu.
‎- Sper că e bine. ‎- Ce e aia?
‎Vă puteți așeza puțin?
‎- De ce? ‎- Vreau să vorbim despre ceva important.
‎Mama vă iubește foarte mult.
‎- Rahat! ‎- Și eu vă iubesc mult.
‎- Da, și noi te iubim. ‎- Mulțumesc.
‎Și...
‎să știți că, orice s-ar întâmpla, ‎voi veți fi bine.
‎- Bine? ‎- Bine.
‎Bine.
‎- Mama voastră... ‎- Bună!
‎- A intrat pe ușă. ‎- Mamă!
‎Doamne! Nu mă așteptam ‎la o astfel de întâmpinare.
‎- Ești bine? ‎- Da. Tu ești?
‎Da.
‎- Bună, mami! ‎- Bună! Vă iubesc!
‎- Vă iubesc pe amândoi mult. ‎- Știm.
‎Bine.
‎Ascultați... Vreau ‎să vă explic scrisorile.
‎- Nu. Nu trebuie. ‎- Ce scrisori?
‎N-am...
‎- Nu? ‎- Nu.
‎- Bine. ‎- Despre ce vorbiți?
‎Despre...
‎- Surpriză. ‎- Surpriza.
‎Se apropie ziua ta.
‎Deci sunt mici surprize.
‎Nu înțeleg.
‎Am fost acolo ‎și habar n-am ce s-a întâmplat.
‎- Te-a lăsat să pleci? ‎- Da.
‎- Ce? ‎- Adică...
‎Nu l-am găsit...
‎Am sculptat o inimă în copacul ‎de lângă el ca să-l găsim.
‎Mi-ar fi fost util acum două ore.
‎Nu știam că mergi acolo, ci la închisoare.
‎Acolo ar trebui să fiu.
‎Poate există un motiv.
‎Care, să vindec cancerul?
‎Poate. Dar ar trebui să te concentrezi.
‎Nu cred că ești aici.
‎Cum de mă poți privi?
‎Îmi pare rău.
‎Judy, îmi pare rău că te-am mințit
‎și... că te-am lăsat să te învinovățești.
‎- Ce chestie oribilă! ‎- Da.
‎Nu meritai asta.
‎Nu.
‎În locul tău, m-aș ridica, aș pleca ‎și n-aș mai vorbi cu mine.
‎Te iert.
‎Ce?
‎- Te iert... ‎- Taci.
‎Nu, tu să taci.
‎Nu vreau să mai sufăr.
‎Am obosit...
‎să fiu tristă și rănită.
‎- Bine. ‎- Dacă te-aș urî...
‎m-aș pedepsi pe mine.
‎- Deci... ‎- Nu vreau să suferi.
‎Eu nu vreau să suferi tu.
‎Cum să nu?
‎Găsește o cale.
‎Trebuie să te ierți.
‎Da, știu, e scârbos.
‎Dar cred că ai mai primit o șansă.
‎Amândouă am primit.
‎Da.
‎Și eu mai am de lucrat.
‎- Da. ‎- A fost un răspuns rapid.
‎Sunt deschisă.
‎Trebuie să spui și „nu”.
‎Știu.
‎- E dezgustător. ‎- E greu.
‎Doamne!
‎Știu că e devreme, ‎dar... putem să bem ceva?
‎- Încep să refuz de acum? ‎- Poți începe de mâine.
‎Am crezut că e un test. Atunci, da.
‎Te iubesc.
‎Și eu te iubesc.
‎Am început să-mi dau seama...
‎că n-am jelit moartea mamei mele.
‎Scumpo!
‎Mulțumesc.
‎Aveam 19 ani când a murit și...
‎Pe atunci, m-am...
‎M-am simțit ușurată.
‎Ea era bolnavă de când eram mică.
‎Cred că aveam nouă ani ‎când a fost diagnosticată și...
‎Își revenea...
‎Dar cancerul recidiva...
‎Eu mă supăram...
‎pe ea de fiecare dată, de parcă...
‎De parcă era vina ei, ‎de parcă era alegerea ei.
‎Și apoi...
‎Corpul ei n-a mai putut lupta...
‎și m-am supărat pe ea.
‎Cred că am fost supărată pe mine...
‎pentru asta de atunci.
‎E greu.
‎Mersi, Linda.
‎Mă bucur că te-ai întors, Jen.
‎Și eu.
‎Doamne!
‎Mersi, Yolanda.
‎Nu știam dacă vei reveni. ‎Nu voiam să-mi fac speranțe.
‎Ciudat.
‎De ce e ciudat?
‎Așa mă simțeam când eram copil ‎și tu dispăreai.
‎Bine. Iar ne certăm.
‎- Ba nu. ‎- Așa pare.
‎Ba nu. Vreau să o luăm de la început.
‎Nu vreau să te simți prost.
‎Mi-a fost greu să nu știu unde mergeai ‎și în ce stare ajungeai acasă.
‎Bine.
‎Îmi pare rău.
‎Dar și mie mi-a fost greu.
‎Bine.
‎Ai fost un copil dificil.
‎Nu dormeai niciodată. Plângeai mereu.
‎Erai foarte disperată.
‎Eu eram tot un copil. N-am făcut față.
‎De-asta mă drogam.
‎- Nu din cauza unui copil ajungi așa. ‎- Sigur că nu. Nu asta spun.
‎- Ești încă sensibilă, nu? ‎- Da, încă am sentimente.
‎Mereu ai avut un suflet bun.
‎Știi, îi spuneam lui Paula...
‎E o prietenă de aici.
‎Ziceam ce fată bună ești.
‎Că mă vei ajuta cu un avocat ‎să scap de aici.
‎Am încercat să fac rost de bani.
‎Păcat.
‎Îmi pare rău.
‎Lasă banii. Știi ce m-ar ajuta mai mult?
‎Să scrii o scrisoare comisiei de eliberare
‎și să le spui că m-am schimbat, ‎că mi-am revenit.
‎Înseamnă mult dacă o faci tu.
‎Faci asta pentru mine, Judy Anne?
‎Nu.
‎De ce nu?
‎Nu te-ai schimbat.
‎Daisy?
‎Daisy, unde te-ai dus?
‎Ai găsit ceva?
‎Cauți oase?
‎Daisy, ce cauți?
‎- Bună! ‎- Bună, dră Hale!
‎Am ceva pentru tine.
‎Ce?
‎Mulțumesc. Unde le-ai găsit?
‎Într-un dulap la poliție. Nu e mare lucru.
‎Înseamnă mult pentru mine.
‎- Serios. ‎- Ia-o drept mulțumire.
‎Geanta dlui Wood pe care s-a întâmplat ‎să o găsești a fost de mare ajutor.
‎- Ai auzit înregistrările? ‎- Nu pot discuta.
‎L-ai auzit pe Hastings?
‎- Dră Hale! ‎- Scuze. Va avea probleme?
‎Hastings nu va mai fi șef de poliție.
‎- Merge la zdup? ‎- Nu.
‎Închisoarea federală.
‎Alături de câțiva prieteni greci.
‎Uită-te la noi!
‎- Înfundăm infractori împreună. ‎- La revedere!
‎Detectiv. Stai.
‎Voiam doar să spun...
‎că ești o persoană specială.
‎Sper să nu te mai văd vreodată.
‎Cred că nu vorbești serios.
‎Bună!
‎Îmi pare rău.
‎Pun altă ramă.
‎Drace!
‎- Ți-am spus că sunt valoroase! ‎- Iisuse!
‎Ce faci cu ei? Nu îi poți băga la bancă.
‎Nu-i pun la bancă.
‎- Nu înțeleg. ‎- Îți cumpăr partea.
‎- Așa se spune, nu? ‎- Da.
‎E suficient pentru avansul ‎pe care ni l-ai dat, plus dobândă.
‎Încerci să mă elimini din casa ta ‎sau din familie, Jennifer?
‎Din casă, Lorna, bine? ‎Calmează-te, te rog.
‎Tu ești singura bunică a băieților, ‎iar eu sunt...
‎- Acu-i acu. ‎- Poți.
‎...recunoscătoare.
‎Acum mă sperii.
‎Uite...
‎Nu vreau să te mai urăsc, Lorna.
‎E epuizant.
‎De aceea...
‎- Nu mai pot lucra pentru tine. ‎- De asta?
‎Sau pentru că vei vinde o casă ‎de 20 de milioane de dolari?
‎De fapt, Lorna, ‎vreau să-ți dau ție casa Wood.
‎Cadou de despărțire.
‎Vrei să te sinucizi? Ce se întâmplă?
‎- Nu, sunt bine. ‎- E bine. Ești, nu?
‎- Sunt bine. ‎- Da.
‎Promite-mi că te vei ocupa de dna Wood.
‎Bine?
‎Are nevoie de un prieten ‎care înțelege prin ce trece.
‎- Desigur. ‎- O să vă înțelegeți.
‎Pentru un comision la 20 de milioane, ‎mă înțeleg cu oricine.
‎E...
‎Chiar nu va mai fi casa noastră.
‎Credeam că mor aici.
‎Am uitat să-ți spun ‎că a întrebat de tine prietena ta.
‎- Da? ‎- Ar trebui s-o suni cât ești în oraș.
‎Sper ca Stevie să ne găsească ‎la următoarea casă.
‎Ei bine...
‎Poate să sune, nu?
‎Cred că da.
‎De ce n-a făcut-o?
‎Nu știu, mamă.
‎Alo?
‎Da?
‎Sunt siguri?
‎Mersi că ne-ai anunțat.
‎Cine a fost?
‎Agenta imobiliară.
‎Mă duc să iau niște înghețată.
‎- Vrei? ‎- Bună idee.
‎Poate vrei mai târziu.
‎Judy?
‎Învață să ascunzi lucrurile.
‎Charlie o s-o ia razna.
‎Chiar nu era nevoie.
‎- Voiam să-i dau ceva. ‎- Știu.
‎- Să facem ceva și pentru noi. ‎- Desigur!
‎- A trecut un an. ‎- De pomină.
‎- Doamne! ‎- Vreau... să plec undeva.
‎- Da! ‎- Vrei să plecăm?
‎- Vacanță? ‎- Da.
‎- Da.
‎Undeva într-o colibă lacustră.
‎Așa, excită-mă. Știi la ce mă refer.
‎Nu, Bora Bora, cocteiluri Pina Colada.
‎- Să ne prindă ploaia? ‎- Judes.
‎- Bine. ‎- Nu. Judy.
‎- Fără ratați. Lasă vorbăria. ‎- Bine.
‎- Mai presus de cuvinte? ‎- Nu.
‎- Îmi plac fundurile mari. Ție? ‎- Vrei să încetezi?
‎- Oprește-te! ‎- Ce? Rahat!
‎Doamne!
‎- Uite ce ai făcut. ‎- Uite ce-am făcut.
‎- E semnul tău! ‎- Da.
‎Tu ai făcut asta. Ești un erou!
‎- Nu. ‎- Da!
‎- Nu. ‎- O să salvezi viața cuiva.
‎Să nu ne ia valul, ‎e doar un semn de oprire.
‎De fapt, mă ia valul dacă vreau...
‎Jen.
‎WHISKY
‎La naiba!
‎Jen, trezește-te.
‎- Doamne, ești bine? ‎- Ce s-a întâmplat?
‎Am fost lovite.
‎Rahat!
‎Subtitrarea: Dan Anescu