‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎SĂ NU ÎNCETEZI SĂ CREZI
‎PETIȚIE SEMNE DE CIRCULAȚIE NOI
‎ÎN INTERSECȚIA TYROL ȘI CRESTA
‎OPREȘTE-TE ÎN NUMELE IUBIRII
‎Bună!
‎Judy, Iisuse.
‎Ce faci aici?
‎Îi țin companie lui Steve.
‎Bine.
‎Și de ce ai pus sunetele mării?
‎Nu pot să dorm. ‎Și nici Steve nu cred că poate.
‎Bine. Cred că doarme.
‎E cel mai adormit dintre noi.
‎Ascultă, Judy, nu poți să stai aici ‎în toiul nopții cu frigiderul în brațe.
‎Dacă intră unul dintre băieți? Ce zice?
‎Bine, scuze, dar e greșit să-l lăsăm ‎singur, blocat în chestia asta.
‎Bine. Știu că nu e situația ideală,
‎dar așa am stabilit, mai știi?
‎- Da. ‎- Congelatorul e cel mai sigur loc,
‎cel puțin pentru moment, nu?
‎Da.
‎Dar nu știam că o să mă simt așa.
‎Nu cred că asta vrea Steve.
‎Doamne! „Ce vrea Steve.”
‎Eram în camera mea și am simțit ‎miros de alge marine și chiparos.
‎- Oribil. ‎- Așa miroase gelul său.
‎Am intrat aici ‎și lumina cu senzor era deja pornită.
‎E un semn.
‎- Ce semn? ‎- Că nu vrea să fie aici.
‎Bine.
‎Ura spațiile închise.
‎Îi era frică de lifturi. Scuze.
‎- Nu-i plăceau. ‎- Bine.
‎Ascultă, Judy, ‎trebuie să nu te mai gândești la asta.
‎- Nu vreau... ‎- Vreau să mai stau puțin.
‎Trebuie să depășești momentul.
‎Bine?
‎Cum să merg mai departe când e congelat ‎la 15 metri de unde dorm?
‎Nu știu. Compartimentează-ți gândurile.
‎Bine? Nu te mai gândi.
‎Nu e vorba de ce gândesc, ‎ci de ceea ce simt.
‎- A fost ciudat. ‎- A fost Steve.
‎Spun doar ‎că spiritele comunică prin lumină.
‎E documentat.
‎Știi ce mai comunică prin lumină? ‎Electricitatea.
‎Știu că ți-e greu să crezi în spirite, ‎pentru că te sperie.
‎Nu asta mă sperie, ‎ci putrezitul în închisoare.
‎Da. Sigur acolo e plin de fantome.
‎Am destule pe cap, ‎nu mai vedea spirite peste tot.
‎- Bine? ‎- Bine.
‎Vezi?
‎Să nu ne cauzăm singure un atac de cord.
‎Poate e senzorul defect.
‎- Ai auzit? ‎- Da, am auzit.
‎Doamne!
‎Eu...
‎Fac liniște.
‎- Crezi că e aici? ‎- Nu, nu e.
‎Nu e.
‎Ce faci?
‎- O să ...văd ce se petrece. ‎- Ai grijă.
‎Nu-mi place că mă strângi.
‎- Crezi...? ‎- Respiri zgomotos rău.
‎Mulțumesc.
‎Bine.
‎Doamne! Nu.
‎Nu!
‎Nu-i răni!
‎Da, aveți șobolani.
‎- Da, știm asta. ‎- I-am cunoscut.
‎Vezi asta?
‎Vezi, e rotundă pe margini?
‎Căcărezele de șoarece sunt mai ascuțite.
‎- Nu era o informație necesară. ‎- Nu știam. Interesant.
‎Cum scăpăm de ei?
‎Sigilezi punctele de intrare, ‎pui capcane. Simplu.
‎E normal să fie atâția?
‎De la căldură, moșule.
‎Moșule, căldura.
‎Moșule, știu.
‎Șobolanii nu-și pot regla temperatura.
‎Se instalează în locuri reci, ‎mai ales dacă au mâncare.
‎Aveți carne aici?
‎Da, sunt niște lucruri speciale acolo.
‎Simt sânge de la un kilometru.
‎Nu pot intra acolo, nu?
‎Greșit.
‎Au dinți foarte ascuțiți.
‎Pot găuri orice.
‎Bine.
‎Doamne!
‎- Nu-l atinge. ‎- Știu.
‎Serios? Acum trebuie să ne mai ocupăm ‎și de un cuib de șobolani?
‎Îți spun, e un semn.
‎- Că lumea se topește? ‎- Nu.
‎Să-l mutăm pe Steve ‎înainte să intre șobolanii.
‎- Cum facem asta, Judy? ‎- Nu știu.
‎Dar ar trebui să ne gândim.
‎Nu intra pe Google!
‎FBI-ul îți poate urmări telefonul!
‎Rahat! Și cum scăpăm de cadavru?
‎Nu știu.
‎Știu doar cum e în filme.
‎Folosesc tocătoare de lemne
‎sau dizolvă cadavrul în cadă,
‎cu ce s-o mai face și asta.
‎- Nu vom face asta! ‎- Nu.
‎Nu, ziceam ce nu vom face.
‎Există un ritual budist frumos ‎în care se spală cadavrul...
‎- Îl putem băga într-o valiză. ‎- Jen!
‎Era viitorul meu soț.
‎Bine, îmi pare rău. ‎Exploram diverse opțiuni.
‎Dar o înmormântare pe mare?
‎Îi plăcea oceanul. Era un înotător bun.
‎Bine, e minunat, dar nu am barcă
‎și nu am timp să obțin permis de căpitan.
‎Putem închiria.
‎Nu, FBI-ul ar afla ‎că am închiriat o barcă.
‎Ne-am grăbit să eliminăm ‎varianta cu valiza.
‎Jen.
‎E un om care a avut o viață.
‎Sufletul lui merită ‎să se odihnească cu demnitate.
‎- Demnitate? ‎- Da.
‎Judy, l-a lăsat pe Ted să moară. ‎Te-a folosit pentru a spăla bani.
‎Te-a părăsit ‎după cinci pierderi de sarcină.
‎- Știu... ‎- Nu, e un monstru!
‎Ce-ți pasă de sufletul lui?
‎Să-ți pese de noi.
‎- Îi sunt datoare. ‎- De ce?
‎Fiindcă e vina mea că e mort.
‎Nu... nici măcar nu erai acolo.
‎L-am adus în viața ta.
‎L-am turnat, dar nu am crezut ‎că va încerca să te omoare.
‎Ești o scorpie nenorocită.
‎- Nu e vina ta. ‎- Ba e.
‎E karma mea.
‎- Asta primesc. ‎- Nu.
‎Nu e... karma ta.
‎Promit.
‎Ascultă...
‎Vom scăpa de șobolani.
‎- Bine. ‎- Bine.
‎Ce facem cu el? Nu poate rămâne acolo.
‎Nu, adică... nu pentru totdeauna...
‎Poate...
‎doar până când ‎băieții merg la facultate...
‎în caz că voi fi închisă.
‎Se descurcă singuri.
‎Sunt doar șapte ani.
‎E foarte mult timp.
‎Nu știu ce altceva să fac!
‎Nu știu dacă putem trăi așa.
‎Trebuie.
‎Trebuie să recunosc...
‎când sunteți aici,
‎voi doi arătați prefect.
‎Ar trebui să zic „voi trei”.
‎Da.
‎Să nu crezi că suntem paranoici ‎că mai aruncăm o privire.
‎Doamne, nu! Deloc.
‎Asta va fi casa voastră.
‎Acum că oferta a fost acceptată,
‎puteți să vă gândiți ‎cum să o personalizați,
‎ce draperii vă puneți, ce mobilier.
‎Avem îndoieli.
‎Poftim?
‎La inspecție s-a găsit mucegai în baie.
‎Da. Am văzut.
‎Nu e mare scofală, sincer.
‎E mucegai negru.
‎- Da. ‎- Da, dar e o cantitate mică,
‎aproape nimic.
‎Dacă era nimic, ‎inspectorul ar fi zic că nu a găsit nimic.
‎Da. Știți...
‎câteodată inspectorii cred ‎că trebuie să găsească ceva,
‎pentru că ați plătit inspecția.
‎- Înțelegeți? ‎- Nu prea.
‎Putem să ne recuperăm avansul?
‎Vom avea un copil ‎și trebuie să fim foarte atenți.
‎Nu, înțeleg. Și eu sunt mamă.
‎Dar sincer, ne facem griji ‎care în trecut nu existau.
‎Mama a fumat foarte mult toată sarcina
‎și eu sunt foarte bine.
‎Știu că mucegaiul ăla e acolo...
‎E greu de eliminat.
‎...nu mă voi putea gândi la altceva.
‎Nicio casă nu e perfectă.
‎N-o să găsiți o casă ‎în care să nu fie chestii de ignorat.
‎Aș vrea ca cel mai rău lucru din casa mea ‎să fie mucegaiul.
‎Am șobolani.
‎Nu, știu, Lorna.
‎Le-am spus ‎că urmele nu înseamnă nimic.
‎Bine, știi ce? ‎Nu știu ce să-ți mai spun, bine?
‎Nu e vina mea că sunt fătălăi
‎și vor să protejeze viața copilului.
‎Bine, pa.
‎Să te fut, Steve.
‎CĂRAREA SUFLETULUI
‎O ȘANSĂ DE A EXPLORA POSIBILITĂȚILE
‎Scoate-mă de aici.
‎Mamă, calmează-te, te rog...
‎Nu mă poți ține aici.
‎Vreau acasă.
‎Știu, dar nu mai poți locui singură.
‎Și aici e foarte frumos. ‎Există o listă de așteptare de un an.
‎Dacă-ți place așa mult, stai tu.
‎Mi-ar părea rău să pleci, Flo.
‎Nu vorbeam cu tine.
‎Da, dar vocea ta e puternică, așa că...
‎- Curajoasă. ‎- Da.
‎Am uitat să-ți spun ‎că predau un curs de pictură.
‎Marți și joi, la 9:00.
‎S-ar putea să-ți placă. Sună mișto.
‎Mișto, auzi! Tu l-ai pictat?
‎Nu, nu fac peisaje marine.
‎Bine, pentru că e groaznic.
‎E critic de artă.
‎Ai dreptate. Are un ochi bun.
‎Adică, ce naiba, nu?
‎- Da. ‎- Cine l-a pictat?
‎O să scap de el.
‎Stai.
‎- O să-i iei? ‎- Da. Nu-ți place, afară cu el.
‎- Nu ți-a plăcut. ‎- Da.
‎Cine știe ce o să fac? ‎N-am nicio lege. Sunt nebună.
‎E bine? Chiar nu-l vrei?
‎Nu, poți să-l iei.
‎- Mulțumesc. Apreciez. ‎- Sigur.
‎Și îmi cer scuze.
‎Mama e tare dură.
‎Nu e așa rea.
‎- Ei bine, nu e mama ta. ‎- Nu.
‎Mama e dependentă de droguri. Da.
‎Touché.
‎La început, multora nu le place aici. ‎Dar începe să le placă.
‎- Familiilor le e mai greu. ‎- Da.
‎Te servesc cu ceva?
‎Vrei cafea...
‎budincă...
‎sau iarbă?
‎- Asta e. ‎- Da.
‎- Mă întrebam eu când o împarți. ‎- Speram să te întrebi.
‎De ce?
‎Ce ai făcut?
‎JUDY ‎VOIAM SĂ VĂD CE FACI
‎Rahat!
‎- De ce încerci să scapi de un cadavru? ‎- Shandy!
‎Nu încerc să scap de un cadavru. ‎Textul s-a completat automat.
‎- Vreau să scap de congelator. ‎- Bine.
‎Ce cauți aici?
‎- La joacă. Henry e la baie. ‎- Bine.
‎Nu mi-am dat seama că vii azi.
‎Dacă ar fi să scap de un cadavru, ‎l-aș duce în pădure.
‎- Stai, ce? ‎- Bandele duc cadavrele acolo.
‎Se zice că-s mai multe cadavre acolo ‎decât copaci.
‎Shandy...
‎de unde știi asta?
‎Știu de pe internetul ascuns. ‎E o resursă bună.
‎Bine, Doamne! Ai... multe probleme, nu?
‎Stai, care-i treaba cu tatăl tău?
‎- Trăiește în pustiu. ‎- Asta e.
‎- Vrei să înotăm? ‎- Îmi place mai mult înăuntru.
‎Putem face karaoke. Îți place să cânți?
‎Călugărița mănâncă masculul?
‎- Da. ‎- Bine.
‎Bine. Să mergem.
‎Doamne!
‎Internetul ascuns. Ce prostie!
‎CUM GĂSEȘTI INTERNATUL ASCUNS
‎Doamne.
‎Lume bolnavă.
‎Bine. Internetul... ascuns.
‎Sincer, credeam că așa face o fiică bună, ‎dar a fost greu.
‎- Deci a locuit cu tine? ‎- Da, un an.
‎A fost un dezastru total.
‎Ne certam mereu.
‎E uimitor că ai încercat. ‎Majoritatea n-o fac.
‎Suntem cubanezi. Asta facem noi.
‎Nu mi-am dat seama.
‎Dar… și-a rupt șoldul ‎cât am fost la muncă.
‎- N-o mai pot lăsa singură. ‎- Îmi pare rău că e nefericită aici.
‎Lasă așa! E nefericită peste tot.
‎Parcă a renunțat la bucurie ‎când a murit tata.
‎Scuze, nu e o discuție distractivă.
‎Câteodată nu vrei așa ceva.
‎- Câteodată vrei... ‎- Conversații deprimante?
‎Sunt disponibilă pentru așa ceva.
‎Nici n-ai idee.
‎Sincer...
‎e nasol.
‎Mama era așa de... mișto.
‎Era amuzantă...
‎și plină de viață.
‎După ce s-a stins tata...
‎a devenit retrasă.
‎Parcă se simte vinovată dacă e fericită.
‎Parcă îl trădează.
‎Da, înțeleg.
‎Eu nu. Cred că e egoistă.
‎Serios?
‎Haide... murim cu toții la un moment dat.
‎Asta e viața. Asta se întâmplă.
‎Dar lumea continuă...
‎și alții au nevoie de tine.
‎Ai de ales. Ori te scufunzi cu vasul...
‎ori prinzi o plută de salvare și te ții.
‎Da.
‎E ca în ‎Titanic.
‎Vrei să fii Leo... sau bătrâna ‎care trăiește pentru totdeauna?
‎Adică...vreau să fiu bătrâna, ‎dar nu cred că trăiește pentru totdeauna.
‎- Nu? ‎- Nu. Inima ei va continua...
‎tot timpul, dar... ‎corpul ei va ceda la un moment dat.
‎- Săraca. ‎- Am înțeles greșit filmul când eram mică.
‎Ce facem?
‎Mamă?
‎- Unde e untul de arahide? ‎- Ce faceți aici? Ușa era închisă.
‎Nu era.
‎Ce e cu mănușile?
‎Vreau să plecați de aici.
‎- De ce? ‎- Nu sunteți în siguranță.
‎- De ce? ‎- Avem șobolani. Nu mai puneți întrebări.
‎- De când avem șobolani? ‎- Știai că dinții lor nu se opresc…
‎Trebuie să plecați dracului de aici!
‎Îmi pare rău.
‎Îmi pare rău că am țipat.
‎Sunt puțin... stresată acum.
‎Ce voiai?
‎Untul de arahide?
‎- Nu. ‎- Îți fac o gustare?
‎- Nu? ‎- Nu.
‎Să vedem dacă Cooper e acasă. ‎Poate a venit de la școală.
‎Pot să te ajut?
‎Dacă aș vrea...
‎să dizolv...
‎S-au înfundat țevile?
‎Da, s-au înfundat.
‎Asta dizolvă orice, inclusiv pielea.
‎Să luați și niște mănuși rezistente ‎la substanțe chimice și o mască.
‎- Bine. ‎- Și nu din alea iefitne.
‎Bine, nu. Doar pe cele mai bune.
‎- Asta e cea mai bună? ‎- Da, chiar asta.
‎Și asta e grozavă.
‎Bine...
‎- E înfundată serios. ‎- Da.
‎- Mersi! ‎- Cu plăcere. O zi bună!
‎E doar păr.
‎Mult păr, și nu-mi place asta.
‎- Baftă! ‎- Pa, mersi!
‎- Bună, Jen! ‎- La naiba!
‎- Ești bine? ‎- M-ai speriat. Da.
‎- Ce miroase? ‎- Fac curățenie.
‎Nu, nu intra.
‎Judy, nu…
‎- Doamne! ‎- Nu.
‎- Ce faci? ‎- Nimic. Judy...
‎- Doamne! ‎- Ascultă...
‎- Deschide-l. ‎- Era un șobolan.
‎- Vreau să-l văd! ‎- Ba nu.
‎Era un șobolan.
‎Nu vrei să-l vezi.
‎- Crede-mă. ‎- Da?
‎Cum să te cred când erai sus cu...
‎E aici, bine?
‎E aici. Doar...
‎Încercam ceva. Ai dreptate. N-o pot face.
‎Trebuie să-l scot din casa asta.
‎Și planul cu facultatea?
‎Știi cât durează? Henry are zece ani!
‎Știu, e foarte mult timp.
‎De-asta am venit să-ți spun ‎că facem ce vrei tu.
‎Dar dacă asta vrei să faci, n-o fac.
‎Nu vreau să fac asta.
‎Nu știu ce vreau să fac!
‎Nu știu ce să fac. O iau razna.
‎Henry a venit azi aici.
‎Am deschis congelatorul și…
‎Doamne!
‎Dacă a văzut ceva?
‎- Dacă a văzut? ‎- Bine.
‎Știi ce? N-a văzut.
‎- Ești bine. ‎- Nu.
‎Nu știu cum să fac asta.
‎Nici eu.
‎- Dar tu ai făcut-o. ‎- Ce?
‎Ai stat cu mine aici după ce Ted... ‎Te-ai prefăcut că totul e bine.
‎Scumpo, nimic nu era bine.
‎A fost groaznic.
‎Oribil. N-am putut s-o fac. ‎A trebuit să-ți spun adevărul.
‎Ești o scorpie nenorocită.
‎De ce?
‎Judy…
‎Am ceva ce...
‎Ce naiba?
‎Să-mi bag!
‎- Ești bine? ‎- Da, sunt bine.
‎S-a luat curentul în tot cartierul.
‎Grozav. În cea mai caldă zi a anului.
‎Doamne! Judy.
‎Congelatorul.
‎Se va dezgheța.
‎- Trebuie să-l mutăm. ‎- Cum?
‎E Christopher.
‎Bună!
‎Da, și noi.
‎Serios? În jumătate de district ‎nu e curent.
‎Da. Mersi. ‎Te sun dacă avem nevoie de ceva.
‎Sună și tu dacă...
‎Bine, pentru că nu pot ‎să ajut pe nimeni acum.
‎Bine, pa.
‎Rahat!
‎Salut!
‎- V-am speriat? ‎- Da, ești înspăimântătoare.
‎- Bravo. ‎- Unde e Henry?
‎Sunt aici.
‎- Bine. ‎- Uite!
‎Sunt invizibilă.
‎- Grozav, Shandy. ‎- Și eu.
‎Drăguț.
‎Cred că am alt plan.
‎- Ești sigură că...? ‎- Nu.
‎Deloc.
‎Parcă voiai să spui ceva mai devreme.
‎Da?
‎Da, când s-a oprit curentul.
‎Da...
‎Voiam să-ți spun că te iert.
‎Poate ar trebui să știi.
‎INTRAȚI ÎN PĂDUREA NAȚIONALĂ ANGELES
‎Subtitrarea: Dan Anescu