EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Värm ugnen till 150 grader och grädda i 35 minuter.
Tack, Karen. Men du behöver inte...
Det är min mexikanska lasagne.
Härligt.
Vi vill inte att du ska känna dig ensam.
Jeff och jag finns här för dig om du vill prata.
Tackar.
Jag kan inte föreställa mig hur det känns.
Tja, det är som om Jeff skulle bli påkörd och omkomma, plötsligt och våldsamt. Typ.
Okej.
Du kan lämna tillbaka ugnsformen när du vill...
BADVAKT
HIMLENS VÄNNER
Fan.
Herregud.
Kaffet är vidrigt.
-Jag bryggde det. -Åh, ursäkta.
-Nej, jag skojar bara. -Åh.
Jag heter Judy. -Hej. Jen.
Hej.
Kommer du ofta hit?
Nej, det är första gången.
-För mig med. -Åh.
Ursäkta om det här är knäppt.
Sysslar du med fastigheter? Jag känner igen dig
från nån busskur? Du och en söt gaykille.
-Ja. -Va?
Ja, det är jag.
Christopher tycker inte att han ser gay ut på bilden.
Jag menade inget illa. Gay är vackert tycker jag.
-Vilken busskur såg du? -Det var nog den där du...
Åh, nej.
Och han liksom...
Nej, jag menar, var bor du?
Åh, himmel!
Ursäkta. Newport Beach.
-Jaså? -Ja.
-Du bor i Newport? -Ja.
Okej.
Jag tycker inte heller att jag passar in där.
-Det lika bra att inte passa in där. -Japp.
Men om du behöver en fastighetsmäklare, så...
Åh, tack. Det kan hända.
Okej.
Ursäkta.
Ursäkta om det här är knäppt.
Får jag ge dig en kram?
Nej.
Okej.
Vi har några nya ansikten här idag.
Jag heter Judy.
-Hej Judy. -Hej Judy.
-Det är okej. -Okej.
Välkomna till Himlens vänner. Jag är pastor Wayne.
Jag brukar börja sorgecirkeln med att prata om förlusten som ledde mig hit.
Min moster föll i en trappa och krossade skallen
framför sin femårige son.
Jag hade bett om en läsk från källaren. Det måste jag leva med.
Det var lite om mig.
Herregud.
Tack.
Vill du berätta om en förlust idag?
Ja jag förlorade min fästman för åtta veckor sedan.
Det var plötsligt. Ena stunden åt vi middag och i nästa var han borta.
Jag är så ledsen.
Tack.
-Hjärtattack? -Ja. Han var 44.
Vad hemskt. Jag beklagar.
Tack.
Tack för att du berättade.
Förra veckan började vi prata om "F-ordet".
Förlåtelse.
Förlåtelse kan vara svårt och det kan ta en livstid.
Men oavsett omständigheterna förtjänar alla att förlåtas.
-Tycker du verkligen det? -Jesus tyckte det.
Amen.
Ursäkta mig.
Hur förlåter man nån som kör på ens make, kör därifrån
och låter honom dö vid vägkanten? Hur förlåter man det?
Det var allt.
Jag vill inte gå in närmare på det.
Ta det i din takt.
Det är okej att känna sig ledsen, arg, defensiv...
Jag är inte defensiv, okej?
Jag är trött.
Jag är också trött.
Kan du berätta mer om det?
Jag kan inte sova.
Jag har aldrig sovit särskilt bra, men...
...sedan Ted gick bort, inte alls.
Inte naturligt i alla fall, men... Jag vill inte ta piller.
Jag gillar inte piller och jag har två pojkar
som behöver mig. Jag vill inte vara en sån där...
...zombiemamma som går på alprazolam och zolpidem.
Hallå. Hej!
Hej.
Jag sover inte.
Ring mig om du vill. Vi kan vara vakna tillsammans.
Det ska vara mexikansk lasagne.
Varför är det russin i?
-Jag vet inte. -Jag gillar den.
-Jag är less på andras mat. -Jag också.
Jag saknar pappas mat.
Jag också.
Det är så orättvist.
Varför dog vår pappa? Varför inte Tylers pappa, Rick? Han är en idiot.
Jag gillar Rick.
Du måste vänta tills jag har somnat.
Jag vet, Boop.
-Mamma? -Japp.
-Jag vill inte gå till skolan. -Jaså?
-Jag vill följa med dig till jobbet. -Jag vet, men det går inte längre.
Det har gått tre månader och vi måste återgå till rutinerna.
-Men jag vill vara med dig. -Ja. Jag vet, raring.
Det som hände pappa var en olycka.
-Såvitt vi vet. -Snälla Charlie...
Det som hände pappa var en ren olycka.
Inget sånt kommer hända mig, okej? Jag lovar.
Nej, det är inte det. Jag är inte orolig att nåt ska hända dig.
Jaså? Vad oroar du dig för då?
Jag vill inte att du är ensam.
NOAH... SÄLJARENS MARKNAD!
Hallå?
Judy?
Ja?
Det är Jen, från sorgegrupp-grejen.
Hej!
Ursäkta, jag vet inte ens varför jag ringer.
Kom igen, jag sa ju att du kunde det.
-Är det för sent? -Nej.
-Har du lagt dig? -Ja.
Vad har du på dig?
Min mans träningsbyxor
och en t-shirt han fick för att ha sprungit ett lopp för psoriasis.
Långsammare.
Du är besynnerlig, Judy.
Tack.
Gillade din make att springa eller avskydde han bara psoriasis?
Förlåt, du måste inte prata om honom.
Han gillade att springa.
Han började på senare år. Han var 40.
-Varför började han? -Han började bli plufsig.
Jag fattar.
Män blir plufsiga i medelåldern.
Ja, han hade en riktig ölmage. Han hade ölhals.
Ölhals?
Så han började springa. Jag var stolt över honom.
Han var i sitt livs bästa form när... bilen körde på honom.
Jag är så ledsen.
Ja...
Äter du nåt?
Det är en kaka med chokladflarn. En sån där liten, du vet?
Ja, jag vet.
Han var en riktigt bra musiker, redan då.
Den enda jag kände som gillade Ani DiFranco.
Jag älskar Ani.
Jag har inte pratat mycket om honom sedan han dog.
-Vi kan sluta. Jag vill inte snoka. -Nej, det...
Det känns bra.
Fick du den?
-Är det han? -Nej, min andra man.
-Har du en till? Då klarar du dig. -Ja, men om nåt händer honom...
Ursäkta mig.
Jag hörde det där.
Rid på den vågen och somna.
-Nej, jag vill se ett foto på Steve. -Jag måste leta.
-Hittade några. -Jösses, okej.
Vänta.
Herregud.
-Är det ert hus? -Ja.
Harbor Ridge?
-Japp. -Vilket fint hem.
Han var verkligen snygg.
Tack.
Ja han påminde mig alltid lite om JFK Jr.
Herregud!
JFK Jr. var så het.
-Så het. -Och så sorgligt.
Så sorgligt.
För jävligt.
-Är du trött? -Ja.
Jag tror nog det. Inte du?
Nej, men jag låter dig gå.
Nej...
Kan du...
Kan du vänta tills jag somnar?
Okej.
Jag menar, tills jag har somnat på riktigt.
Visst, självklart.
Tack.
Okej.
-Ska jag fortsätta prata? -Nej, det går inte.
Okej... visst.
Okej?
AKTIVITETER FÖR BOENDE
Om jag vore på väg att dö skulle jag börja röka direkt.
Ja, absolut.
-Eller hur? -Direkt.
Det är den bästa långsamma döden.
Den bästa.
-Facts of Life på tv. -Vilken kanal?
-Trehundranittioett. -Jaha.
Jag älskade den här serien.
Jag med.
Varför visste jag inte om det här?
Och varför är de andra tjejerna 15 när Tootie är typ 9?
Jag vet inte.
Har nån sagt att du påminner lite om Blair?
-Va? Så fan heller! Seriöst. -Vadå?
-Jag är som Jo. -På vilket sätt?
Jag sitter i ditt utomhusrum och ser på tv bredvid din bubbelpool.
-Blair-aktigt. -Jag är fan Jo.
-Okej. -Vadå?
-Vem är du? -Jag är Tootie.
Det är mångfasetterat.
-Hur är du Jo? -För att jag är tuff.
Jag är från Brooklyn.
Är du? Varför visste jag inte det? Du låter inte som från Brooklyn.
Det hördes förut.
-Hur lät du? -Som nån från Brooklyn.
Hur då?
Såhär.
-Fantastiskt. -Jag avskyr dig.
-Du är en Jo. -Ja.
-Vilken Jo. -Ja, jag är nåt extra.
Enligt min affärspartner, Christopher, har jag problem med min ilska.
Personligen kan jag förstå din ilska.
Du har inte fått ta emot den.
Jag menar, det finns sundare sätt att hantera den.
-Som meditation. -Jag mediterar.
På mitt eget vis.
Brukar du göra såhär?
Tja...
Nej, bara när jag ser bucklor i människostorlek.
Okej...
Smitningsolyckor lär vara nästan omöjliga att lösa.
Men du känner att du kanske hittar smitaren?
Nix.
Men det känns bättre?
Inte direkt.
Jag har en idé.
-Vad gör du? -Det är lagligt. Slappna av.
Nej tack.
Jag gillar inte droger.
Det är inte droger. Det är en växt.
Du får sova.
Du röker gräs.
Okej, jag gjorde det med Ted, men det är åratal sedan.
Håll till godo.
Oh, ja.
Nu blev jag snäll.
Ja.
-Får jag säga en knäpp sak? -Snälla, gör det.
Tack.
För vad?
Tja, för att du finns i mitt liv.
Som en märklig liten gräsälva.
Och även för att du inte
säger och gör samma dumma saker som alla andra gör, som bara...
...får en att känna sig ännu ensammare.
Och för att du inte avskräcks av min sorg.
Tack...
...för detsamma.
Det måste vara kämpigt för dig, ensam i huset utan Steve.
Det är det. Verkligen kämpigt.
Jag saknar honom.
Jag vet.
Jag vet att du vet.
-Dags att fimpa. -Du bör inte ha mer.
Jag tror inte det, för min tunga har domnat.
Jag är så jävla hög.
Varför gav du mig den?
Jag tror jag har pinkat på mig.
Vi måste kolla...
-Herregud. -Nej.
Herregud.
God kväll.
-Ska jag komma över? -Nix, för jag kommer till dig.
Va?
Du kommer jämt till mig.
-Du vet inte ens var jag bor. -Jo, det gör jag.
Jag parkerar just nu.
Judy!
Kan jag hjälpa dig?
Är du Steve?
Ja.
Du lever.
Ja.
Ursäkta, klockan är halv tolv på natten. Känner jag dig?
Nej, jag har hört mycket...
...om dig.
Är Judy här?
Judy bor inte här längre. Vi gjorde slut för två månader sen.
Oj.
Det här är...
Oj.
Jen, jag kan förklara. Ring mig.
Förlåt mig. Snälla, låt mig förklara.
Hur känner du Judy?
Jag trodde hon var en vän.
Be henne att inte komma hit när jag jobbar. Jag ska byta lås.
Förlåt att jag störde dig.
Det är lugnt, men jag ska ta ett bad.
Okej.
Vet du... det kanske är bäst om hon inte vet var du bor.
Det är säljarens marknad.
Ursäkta mig.
Vad i helvete?
-Jen, snälla. Jag kan förklara. -Gör det.
-Vad pågår? -Du kan väl berätta för dem?
-Nej... -Kate och Allie har problem.
-Det är komplicerat. -Nej, det är det inte.
Hennes fästman är inte död, okej?
Om jag inte såg hans spöke igår kväll. Det hade varit jävligt komplicerat.
Men han är för fan inte död!
Vad fan? Går du igång på att låtsas gå igenom samma sak som mig?
-Självklart inte. -Inte? Spelar du inga spel
med mig och alla här när du hittar på alltihop?
Du passar inte in här, för han är fan inte död, Judy!
Han gjorde slut med dig.
Troligen för att du ljuger om hans död!
-Jen, lugna dig. -Låt henne prata.
Jag vill inte det, Kyle!
Det här börjar bli snårigt. Judy, varsågod.
Vad ska jag säga?
Herregud, vad gripande. Eller hur?
Jen, förlåt mig.
Du har ingen aning.
Jag...
Jag ber alla om ursäkt. Jag...
Jag försökte inte lura eller såra nån.
Jag ville inte såra nån, jag svär.
Jag bara...
Det är sant.
Steve är vid liv.
-Ja, inte död. Levande. -Ja.
Han dog inte, men jag förlorade honom för han gjorde slut.
-Herregud, det är inte samma sak! -Jag vet.
Jag vet.
Han gjorde slut med mig för att jag...
Han gjorde slut med mig för att vi ville ha barn.
Vi försökte i åratal och...
...jag kunde inte.
Jag fick bara missfall.
Jag är så ledsen.
Tack.
Vi går till ditt rum.
Det var mitt femte.
Jag trodde att jag skulle få ha barn och en familj.
Men jag fick veta att nåt var trasigt i mig.
Att gå igenom allt det...
...ställde till det för mig.
Jag är ingen dålig människa.
Jag är inte det.
Det kvittar.
Jag borde inte ha kommit hit.
Jen, förlåt att jag sårade dig. Det är det sista jag ville.
Jag värdesätter vår vänskap.
Det gör jag.
Jäklar! Förlåt mig!
Himmel...
-Vilken sorglig historia. -Om man tror på den.
-Vad är det med dig? -Mig?
-Hon då? -Ja.
-Hitta en annan grupp, Judy. -Ja, Linda. Tack.
Jen, Judy lider och det gör du också.
Men det är inte okej att gå på sådär.
Brukar ni inte umgås? Hur kunde du inte veta?
Jag vet inte.
Hur som helst så har Judy all rätt att vara med här.
Ja, på sätt och vis är hennes liv sorgligare än alla våra.
Herregud. Hon ljög!
Jen, allas sorg tar sig uttryck på olika vis.
Judy ljög. Du blev helt rasande.
Vi gör alla vårt bästa. Men du måste ta itu med ilskan inom dig.
Låt den inte orsaka ännu mer sorg.
De dåliga nyheterna är att jag kan ha gått för långt.
Vissa berättelser kan jag ha överdrivit en aning,
som att mrs Garrett blev full.
-Jävla Tootie. -Ögongloberna var utspädda.
-Hon är där borta. -Tack.
Hallå.
Hej.
-Du kunde ha berättat för mig. -Jag vet.
Men jag gjorde inte det...
Jag vet inte varför.
För att du har problem?
-Du kan aldrig ana. -Tja, jag har också det.
-Det är tillåtet för dig. -För dig med, Judy.
Jag menar, det är konstigt...
...att du ljög om Steve. Det är sjukt, men...
...det kanske är lättare att ljuga om det än att berätta sanningen om det där andra.
Kanske.
Förlåt att jag sa att du inte hörde hemma i gruppen.
Du har förlorat mycket du med.
De var bara missfall. Det är inte som om jag...
Jag tycker att det är på riktigt.
Inte om en republikan frågar, men...
...du hörde hjärtslag.
Och du älskade hjärtslagen.
Ja.
Kom. Jag har näsdukar och whisky i mitt rum.
-Bor du här? -Ja.
Här?
-Tack. -Ja.
Så det var här du var när vi pratade i telefon?
Ja.
Jag får bo här så länge.
-Rum blir tomma hela tiden. -Säkert.
-Det luktar här inne. -Ja.
Ja.
Man vänjer sig.
Okej.
Jag trodde aldrig vi skulle prata mer.
-Du var så arg. -Jag varnade dig.
Inte kul.
-Det var lite skrämmande. -Förlåt.
Du...
...mitt gäststuga är ledig.
Det brukade vara Teds musikstudio,
men han använder det inte.
-Men du är välkommen. -Välkommen att vad?
Att bo med oss.
Det är väldigt generöst. Du behöver inte tycka synd om mig
bara för att jag är en 41-årig kvinna
-som sover på ett serviceboende. -Jo, det behöver jag.
Seriöst, kom.
Det vore trevligt.
Tack.
-Får jag krama dig nu? -Nej.
Kom...
Du kramas bra.
TILL SALU
Sådär.
Jag sa ju det.