‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Încingi cuptorul la 150 de grade ‎și o ții 35 de minute.
‎Mersi, Karen. Dar nu e nevoie să mai...
‎E versiunea mea de lasagna mexicană.
‎Super.
‎Nu e mare lucru. ‎Nu vrem să te simți singură.
‎Eu și Jeff suntem aici, ‎dacă vrei să vorbești cu cineva.
‎Mulțumesc.
‎Nu-mi pot imagina prin ce treci.
‎E ca și cum Jeff ar fi murit brusc ‎și violent într-un accident de mașină.
‎Așa e.
‎Înțeleg.
‎- Să-mi aduci vasul când poți. Nu-i... ‎- Bine.
‎SALVAMARI, LAGUNA BEACH
‎PRIETENII RAIULUI
‎REFUGIU PENTRU CEI ÎNDURERAȚI
‎Rahat!
‎Dumnezeule!
‎Lasă cafeaua. E groaznică.
‎Eu am făcut-o.
‎Îmi cer scuze.
‎Nu, glumesc doar.
‎Glumesc doar.
‎Sunt Judy.
‎- Bună. Sunt Jen. ‎- Bună.
‎Bună.
‎Vii des la grupul ăsta?
‎Nu, vin pentru prima oară.
‎Și eu.
‎Scuze. Sper că nu sună ciudat.
‎Lucrezi în imobiliare?
‎Am impresia că ți-am văzut fața ‎pe o banchetă din stație.
‎Cu un tip gay drăguț.
‎- Da. ‎- Serios?
‎Da, eu sunt.
‎Christopher, care nu crede ‎că arată gay în poza aia.
‎Nu ziceam asta în sens negativ. ‎Cred că e ceva frumos.
‎Care banchetă?
‎Cred că e cea în care tu stai așa...
‎Nu.
‎Nu? El face asta...
‎Nu. Voiam să întreb unde locuiești.
‎Vai de mine!
‎Scuze. În Newport Beach.
‎- Serios? ‎- Da.
‎- Locuiești în Newport? ‎- Da.
‎Bine.
‎Da. Nici eu nu cred că mă potrivesc acolo.
‎- Nu-i rău să nu te potrivești acolo. ‎- Da.
‎Dar, dacă ai nevoie vreodată ‎de un agent imobiliar...
‎Mulțumesc. S-ar putea să am nevoie.
‎Bine.
‎Scuze.
‎Sper că nu e ciudat.
‎Pot să te îmbrățișez?
‎Nu.
‎Bine.
‎Se pare că vedem niște fețe noi azi.
‎Bună. Sunt Judy.
‎- Bună, Judy. ‎- Salut, Judy.
‎- Mă abțin. ‎- Bine.
‎Bun venit la Prietenii Raiului. ‎Sunt pastorul Wayne.
‎Cum unii știți, îmi place ‎să încep discuția vorbind
‎despre o pierdere care m-a adus aici.
‎Mătușa mea și-a spart capul ‎căzând pe scări și a murit
‎sub ochii fiului ei de cinci ani.
‎Eu îi cerusem ‎să-mi aducă un suc din beci.
‎Așa că trăiesc cu asta.
‎Asta e o mică informație despre mine.
‎Dumnezeule!
‎Apreciez reacția.
‎Ai suferit vreo pierdere ‎pe care vrei s-o împărtășești?
‎Da. Mi-am pierdut logodnicul ‎acum opt săptămâni.
‎A fost foarte brusc.
‎Acum luam cina, iar în clipa următoare, ‎nu mai era.
‎Îmi pare atât de rău.
‎Mulțumesc.
‎- Atac de cord? ‎- Da. Avea 44 de ani.
‎Ce aiurea! Condoleanțe.
‎Mulțumesc.
‎Mulțumim că ai împărtășit.
‎Săptămâna trecută am început să vorbim ‎despre cuvântul cu „i”.
‎Iertare.
‎Iertarea poate fi foarte dificilă, ‎și poate dura o viață întreagă.
‎Dar, indiferent de circumstanțe, ‎toată lumea merită iertare.
‎Chiar crezi asta?
‎Iisus a crezut asta.
‎Amin.
‎Pardon!
‎Cum ierți pe cineva ‎care-ți accidentează soțul
‎și merge mai departe, ‎lăsându-l să sângereze până la moarte?
‎Cum ierți asta?
‎Nu, am terminat.
‎Nu vreau să insist, ‎așa că las pe altcineva să vorbească.
‎În ritmul tău.
‎E de înțeles să te simți așa: ‎tristă, mânioasă, în defensivă...
‎Nu sunt în defensivă, da?
‎Sunt obosită.
‎Și eu sunt obosită.
‎Ne poți spune mai multe?
‎Da. Nu pot să dorm.
‎Nu, niciodată n-am dormit ‎prea bine, dar...
‎nu dorm deloc de la moartea lui Ted.
‎Adică, nu de la sine, oricum, dar...
‎Și nu iau pastile.
‎N-am luat niciodată, și am doi copii, ‎doi băieți care au nevoie de mine,
‎așa că nu voi fi una dintre acele mame...
‎devenite zombi ‎de la Xanax și Ambien, știți?
‎Salut.
‎Stau trează toată noaptea.
‎Poți să mă suni. ‎Putem sta treze împreună.
‎Cică este lasagna mexicană
‎De ce sunt cu stafide?
‎- Sincer nu știu. ‎- Mie-mi place.
‎- M-am săturat de mâncarea de la alții. ‎- Și eu.
‎Mi-e dor de mâncarea lui tata.
‎Și mie.
‎E atât de nedrept!
‎De ce a murit tatăl nostru? De ce ‎n-a murit al lui Tyler, Rick? E un ratat.
‎Eu îl plac pe Rick.
‎Trebuie să aștepți până adorm. De tot.
‎Știu, Boop.
‎- Mami? ‎- Da?
‎- Nu vreau să merg mâine la școală. ‎- I-auzi!
‎- Vreau să vin cu tine la lucru. ‎- Știu.
‎Dar nu mai putem face asta, înțelegi?
‎Au trecut trei luni ‎și... e timpul să revenim la normal.
‎- Dar vreau să fiu cu tine. ‎- Știu.
‎Știu, puiule.
‎Știi, ce-a pățit tatăl tău ‎a fost un accident.
‎- Din câte știm. ‎- Charlie, te rog!
‎Ce a pățit tatăl tău a fost ‎ceva ieșit din comun.
‎Și eu nu voi păți așa ceva, bine?
‎Îți promit.
‎Nu, nu e asta. ‎Nu-mi fac griji că vei păți ceva.
‎Nu?
‎Atunci, ce te îngrijorează?
‎Doar nu vreau să fii singură.
‎NOAH, VINDE CASA! ‎CEREREA E MARE!
‎JUDY 949-555-0199
‎Bine.
‎Alo?
‎Judy?
‎Da.
‎Sunt Jen, ‎de la grupul pentru cei îndurerați.
‎Bună!
‎Îmi cer scuze. Nici nu știu de ce te sun.
‎Nu, haide! Eu ți-am spus că poți.
‎- E prea târziu? ‎- Nu.
‎- Ești în pat? ‎- Da.
‎- Ce porți? ‎- Poftim?
‎Ce porți?
‎Pantaloni de trening de-ai soțului ‎și un tricou
‎pe care l-a primit fiindcă a alergat ‎cinci kilometri pentru psoriazis.
‎Mai rar.
‎Ești ciudată, Judy.
‎Mulțumesc.
‎Soțului tău chiar îi plăcea să alerge? ‎Sau doar ura psoriazisul?
‎Scuze. Nu trebuie să vorbești despre el ‎dacă nu vrei.
‎E în regulă. Îi plăcea să alerge.
‎A început să-i placă mai târziu. ‎La 40 de ani.
‎- Ce l-a făcut să înceapă? ‎- Începea să se îngrașe.
‎Da...
‎Bărbații se rotunjesc ‎pe la vârsta mijlocie.
‎Da. Avea burtă de bere bine formată. ‎Avea gușă de la bere.
‎Gușă de la bere?
‎Așa că a început să alerge.
‎Am fost mândră de el.
‎Era în cea mai bună formă fizică când...
‎când l-a lovit mașina.
‎Îmi pare așa de rău!
‎Da.
‎Mănânci ceva?
‎Un fursec cu ciocolată de la Entenmann. ‎Știi? Din acela mic.
‎Da, știu.
‎A fost un muzician bun dintotdeauna, ‎chiar și pe vremea aia.
‎- E singurul căruia-i plăcea Ani DiFranco. ‎- O ador pe Ani!
‎N-am prea vorbit despre el ‎de când a murit.
‎- Ne putem opri. Să nu fiu indiscretă. ‎- Nu. E...
‎E plăcut.
‎Ai primit-o?
‎- El e? ‎- Nu, e celălalt soț al meu.
‎Mai ai unul? Atunci, stai bine.
‎Da, dar dacă pățește ceva, atunci...
‎Pardon.
‎Te-am auzit! Ar trebui ‎să rămâi în starea asta și să te culci.
‎Nu, vreau o poză cu Steve.
‎Trebuie să caut.
‎- Am găsit câteva. ‎- Doamne! Bine.
‎Stai așa.
‎Dumnezeule!
‎- Acolo locuiești? ‎- Da.
‎În Harbor Bridge?
‎- Da. ‎- E o casă frumoasă.
‎Era foarte chipeș.
‎Mulțumesc.
‎Da, mereu mi s-a părut ‎că seamănă cu JFK Jr.
‎Dumnezeule!
‎JFK Jr. a fost atât de sexy!
‎- Atât de sexy! ‎- Și atât de trist.
‎Atât de trist!
‎- Ești obosită. ‎- Da.
‎Cred că da. Tu nu ești?
‎Nu, dar te las.
‎Nu.
‎Te-ar deranja...?
‎Ai putea să aștepți până adorm?
‎Da.
‎Adică până adorm de tot.
‎Da, nicio problemă.
‎Mulțumesc.
‎Așa.
‎- Să continui să vorbesc? ‎- Nu, că nu pot să adorm.
‎Bine. Așa-i.
‎Bine?
‎ACTIVITĂȚI AZIL BEACH HAVEN
‎Salut!
‎Dacă aș ști că vine sfârșitul, ‎aș începe imediat să fumez.
‎Dumnezeule, da.
‎- Așa-i? ‎- Imediat.
‎- E cel mai tare lucru ce te omoară încet. ‎- Cel mai tare.
‎- Dau ‎Fapte de viață. ‎- Pe ce canal?
‎- Trei sute nouăzeci și unu. ‎- Deci 391.
‎Așa. Adoram emisiunea asta.
‎O adoram.
‎Cum de n-am știut că se dă seara?
‎Mai important, de ce au celelalte fete ‎15 ani, iar Tootie, nouă?
‎Nu știu.
‎Ți s-a spus vreodată că ești ca Blair?
‎Poftim? Du-te dracului!
‎- Du-te dracului! ‎- De ce?
‎Sunt ca Jo.
‎Cum așa?
‎Sunt în sufrageria ta în aer liber ‎și ne uităm la TV, lângă jacuzzi.
‎- Dă iluzia de Blair. ‎- Sunt Jo!
‎- Bine. ‎- De ce?
‎- Tu cu cine semeni? ‎- Cu Tootie.
‎Nu e evident.
‎- Cum ești tu o Jo? ‎- Sunt puternică.
‎Sunt din Brooklyn.
‎Ești din Brooklyn?
‎Cum de nu mi-am dat seama? ‎N-ai accent de Brooklyn.
‎Am avut cândva accent.
‎- Cum vorbeai? ‎- Ca cineva din Brooklyn.
‎Adică cum?
‎Așa.
‎- E minunat. ‎- Te urăsc.
‎- Ești o Jo. ‎- Da.
‎- Așa de Jo. ‎- Da, o adevărată figură.
‎Christopher, partenerul de afaceri, spune ‎că mânia mea constituie o „problemă.”
‎Personal, cred că mânia ți-e justificată.
‎N-a fost încă îndreptată asupra ta.
‎Există metode mai sănătoase ‎de a te debarasa de ea.
‎- Ca meditația. ‎- Meditez.
‎În felul meu.
‎Faci asta des?
‎Păi...
‎Nu, doar când văd o urmă cât un om ‎pe bara unei mașini.
‎Bine.
‎Poliția spune că fuga de la locul ‎accidentului nu se elucidează...
‎Dar simți că poate așa vei găsi persoana?
‎Nu.
‎- Dar te face să te simți mai bine? ‎- Nu prea.
‎Am o idee.
‎Ce faci?
‎- E legal. Relaxează-te. ‎- Bine.
‎Nu, mulțumesc.
‎Nu sunt genul care se droghează.
‎Nu sunt droguri. E o plantă.
‎Te va ajuta să dormi.
‎Așa.
‎Măiculiță! Tu clar fumezi iarbă.
‎Bine. Am făcut-o cu Ted, dar... ‎Au trecut ani buni de-atunci.
‎Vă repun în legătură.
‎Da!
‎Te simți bine imediat.
‎Da.
‎Pot să spun ceva ciudat?
‎Te rog.
‎Mulțumesc.
‎Pentru ce?
‎Nu știu. ‎Pentru că faci parte din viața mea...
‎ca un gen de zână ciudată a ierbii.
‎Și că nu spui și faci aceleași rahaturi ‎pe care toți le spun și le fac, care...
‎te fac să te simți ‎și mai singură decât ești deja, știi?
‎Și că nu te oripilează ‎modul în care sufăr.
‎Mulțumesc... pentru aceleași lucruri.
‎Știu că trebuie să-ți fie greu ‎singură, în casa aia mare, fără Steve.
‎Îmi e.
‎Îmi e foarte greu.
‎Mi-e dor de el.
‎Știu.
‎Știu că știi.
‎- S-a stins. ‎- Mai bine te oprești.
‎- Nu cred, că... ‎- Da.
‎Mi-a amorțit limba.
‎Ești amețită de-a binelea!
‎De ce mi-ai dat aia?
‎Nu poți să fii așa de...
‎Trebuie să verificăm...
‎- Dumnezeule! ‎- N-am făcut-o.
‎Dumnezeule!
‎Bună seara.
‎- Să vin la tine? ‎- Nu, că vin eu la tine.
‎Poftim?
‎Hai, ai tot venit la mine până acum.
‎Nici nu știi unde stau.
‎Ba da, știu.
‎Opresc în fața casei acum.
‎Judy!
‎Vă pot ajuta?
‎Tu ești Steve?
‎Da.
‎Trăiești.
‎Da.
‎Scuze. E 23:30. Ce se petrece? Te cunosc?
‎Nu. Eu...
‎am auzit multe...
‎APEL ‎JUDY
‎...despre tine.
‎Judy e aici?
‎Judy nu mai locuiește aici.
‎- Nu? ‎- Nu. Ne-am despărțit acum două luni.
‎E...
‎Jen, pot explica! Te rog, sună-mă înapoi.
‎Îmi pare atât de rău! Te rog! ‎Lasă-mă să-ți explic!
‎Stai. Cum v-ați cunoscut?
‎- Credeam că mi-e prietenă. ‎- Bine.
‎Dacă o vezi, îi spui să nu mai vină ‎cât sunt la lucru? Schimb încuietorile.
‎Îmi pare rău. ‎Îmi pare foarte rău că te-am deranjat.
‎- E-n regulă. Trebuie să plec. Umplu cada. ‎- Bine.
‎Știi...
‎Mai bine să nu știe unde stai.
‎Cererea e mare.
‎Din nou, îmi cer scuze.
‎Ce naiba?
‎- Jen, te rog! ‎- Ce?
‎- Pot explica. ‎- Fă-o!
‎- Ce se petrece? ‎- Ia spune-le!
‎- Nu, eu... ‎- Kate și Allie se ceartă.
‎- E foarte complicat. ‎- Nu e complicat!
‎Logodnicul ei nu e mort, bine?
‎Dacă nu cumva fantoma lui a deschis ‎aseară ușa,
‎pentru că aia ar fi complicat!
‎Dar nu e complicat, pentru că nu e mort! ‎Ce naiba?
‎Te excită să te prefaci ‎că treci prin același lucru?
‎- Firește că nu. ‎- Nu?
‎Te joci cu mine și cu toți ceilalți, ‎inventând toată nenorocita de poveste?
‎Nu ai ce căuta aici, Judy, ‎că nu-i mort, la naiba!
‎S-a despărțit de tine!
‎Poate pentru că ești o nebună ‎care minte că-i mort!
‎- Calmează-te. ‎- Las-o să vorbească.
‎Nu vreau s-o las, Kyle!
‎Situația scapă de sub control. ‎Judy, scumpo, dă-i drumul.
‎Ce să zic?
‎Dumnezeule! Ce profund a fost! ‎Așa-i, oameni buni? Așa-i?
‎Jen, îmi pare atât de rău!
‎Nu ai idee.
‎Eu...
‎Vă cer scuze tuturor. ‎Chiar îmi pare rău. Eu...
‎Nu știu de ce. Nu încercam să obțin ceva ‎sau să rănesc pe cineva.
‎N-am vrut să rănesc pe nimeni. ‎Jur pe Dumnezeu! Eu doar...
‎E adevărat.
‎Steve trăiește.
‎- Da, nu e mort. E viu. ‎- Da.
‎N-a murit acum două luni, ‎dar tot l-am pierdut.
‎Mi-a dat papucii.
‎- Dumnezeule! Nu e același lucru! ‎- Știu.
‎Știu.
‎S-a despărțit de mine pentru că eu...
‎Pentru că ne doream cu ardoare copii.
‎Și am încercat ani la rând, și...
‎N-am putut.
‎Tot aveam avorturi spontane.
‎Îmi pare atât de rău!
‎Mulțumesc.
‎Să te ducem în salonul tău.
‎Ăla a fost al cincilea.
‎Chiar credeam ‎că voi avea un copil și o familie.
‎Și apoi, să aflu că e ceva stricat ‎înăuntrul meu...
‎Cred că faptul că am trecut ‎prin toate astea m-a dat puțin peste cap.
‎Jur că nu sunt o persoană rea.
‎Chiar nu sunt. Eu...
‎Nu contează.
‎N-ar fi trebuit să vin aici.
‎Jen, îmi pare rău că te-am rănit! ‎E ultimul lucru pe care-l doream!
‎Chiar țin la prietenia noastră.
‎Chiar țin!
‎Nu. Pleacă.
‎Rahat! Îmi pare rău! Îmi pare așa de rău!
‎Iisuse Hristoase!
‎- E o poveste tristă. ‎- Da, dacă o crezi.
‎Ce-i cu tine?
‎Cu mine?
‎- Cum rămâne cu ea? ‎- Da.
‎- Găsește alt grup, Judy. ‎- Da, Linda. Mersi.
‎Jen, Judy suferă și știu că și tu, ‎dar nu poți să ataci pe cineva așa.
‎Nu sunteți tot timpul împreună? ‎Cum de n-ai știut nimic?
‎Nu știu.
‎Oricum, Judy are tot dreptul ‎să facă parte din cercul ăsta.
‎Da. Într-un fel, viața ei e mai tristă ‎decât a noastră tuturor.
‎Dumnezeule! A mințit, omule.
‎Jen, durerea fiecăruia ‎se manifestă diferit.
‎Judy a mințit. ‎Tu te-ai mâniat de te sperii, nu alta.
‎Toți facem ce putem.
‎Dar trebuie să începi să rezolvi ‎problema mâniei din tine.
‎N-o lăsa să-ți cauzeze ‎și mai multă durere.
‎Afurisita de Tootie!
‎- E chiar acolo. ‎- Mulțumesc.
‎Bună.
‎Salut!
‎- Ai fi putut să-mi spui. ‎- Știu.
‎Am vrut, dar n-am făcut-o... ‎Trebuia, dar n-am făcut-o. Nu știu de ce.
‎Pentru că ai probleme.
‎- Nu ai idee. ‎- Da, ei bine, și eu le am.
‎- Tu ai voie. ‎- Și tu, Judy.
‎Adică, da, e ciudat ‎că ai mințit legat de Steve.
‎E aiurea rău, dar...
‎poate e mai ușor să minți despre asta ‎decât e să spui adevărul despre restul.
‎Poate.
‎Regret că am spus că n-ai ce căuta acolo.
‎Ai pierdut și tu mult.
‎Erau doar avorturi spontane. ‎Nu e de parcă chiar...
‎Eu cred că chiar e o... pierdere.
‎Dacă întreabă un republican, nu e...
‎Ai auzit o bătaie de inimă
‎și te-ai îndrăgostit de ea.
‎Da.
‎Haide. Am whisky și șervețele în cameră.
‎- Aici locuiești? ‎- Da.
‎Aici?
‎- Mulțumesc. ‎- Da.
‎Deci aici erai când vorbeam la telefon?
‎Da.
‎Mă lasă să stau aici ‎până-mi găsesc chirie.
‎- Tot timpul devin disponibile camere. ‎- Te cred.
‎- Miroase a ceva aici? ‎- Da.
‎Da.
‎Te obișnuiești.
‎Bine.
‎Nu credeam că vei mai vorbi cu mine.
‎- Erai furioasă. ‎- Ți-am zis că nu ți-ar plăcea.
‎Nu mi-a plăcut.
‎- A fost puțin înspăimântător. ‎- Îmi pare rău.
‎Uite...
‎casa mea de oaspeți e disponibilă.
‎Îi servea drept studio de muzică lui Ted.
‎Nu-l mai folosește.
‎Ești bine-venită.
‎Bine-venită să ce?
‎Să vii să stai cu noi.
‎E foarte generos, ‎dar nu trebuie să ți se facă milă de mine
‎doar pentru că-s o femeie stearpă ‎de 41 de ani care doarme într-un azil.
‎Ba da, trebuie.
‎Serios, haide.
‎Mi-ar plăcea să vii.
‎Mulțumesc.
‎- Pot să te îmbrățișez? ‎- Nu.
‎Haide.
‎Te pricepi la îmbrățișat.
‎DE VÂNZARE
‎Bine.
‎Așa!
‎Ți-am spus.