CLARKSONS GÅRD
KAPITEL 16 KLIMAX
KL. 02.00
Ingen kommer att se oss.
De kan se oss, men de vet inte vad vi gör.
Alan säger att vi måste börja
-ungefär därifrån. -Ja.
-Det där hörnet, eller hur? -Ja.
Vi måste ringa Lisa. Vi kan inte se vart vi är på väg.
Hej. Kan du köra över till ladan
och sedan vända och rikta bilen mot mig?
-Då kan jag se vart jag är på väg. -Jag förstår.
K, hör du mig?
Ja, jag hör dig bra. Fortsätt. Släpp ner den.
-Bara sikta på lamporna, eller hur? -Ja.
Okej, kör!
Hur ser det ut?
Jo, bra.
Sakta, sakta.
PÅ PUBEN
EFTERMIDDAGEN DAGEN INNAN
Jag vill inte prata för högt här inne
för väggarna har öron, som vi vet.
Men vi måste få el och vatten till restaurangen.
Problemet är, om vi går ut nu
och gräver det diket, kommer folk att se det.
Men om man ser en traktor när det är mörkt,
-antar man bara... -Att han jobbar sent.
Hur mycket kostar rören? Ungefär ett pund per meter?
-Ja. -Om vi går rakt över fältet...
Vi kunde ha tänkt på det när vi sådde kornet.
Det kommer upp så fint nu.
Hästar som springer gör det gropigt som fan.
Jag vet bokstavligen inte vad ni pratar om.
Hur går det?
En tredjedel av vägen, skulle jag säga.
Där är det.
Ladan, snart en restaurang.
Stanna.
Mina händer.
Fortsätt.
Det här är löjligt. Vi försöker driva ett ekologiskt jordbruk.
Starta en restaurang så att vi kan göra korna lönsamma.
Vi stödjer lokala bönder och vi måste göra detta på natten
så att byborna inte ser oss.
Vi hade dock inget val.
Vi var tvungna att smyga.
För när den lokala myndigheten vägrade
ge oss lov till en enkel grusväg,
antog vi att de verkligen var på krigsstigen.
Vad i... Vad är det där?
Jäklar. Titta.
Det ska antagligen hindra parkeringen vid butiken.
Men se hur långt de har gått.
Vad i... Ni får inte blockera ingången till min egen åker.
Den som har gjort det här har blivit galen.
Vi ska prata med Charlie Ireland. Han vet vad vi ska göra.
-Har du sett? -Jag är helt förbluffad.
-Jag vet. -Den...
Snacka om att vara aggressiv.
Det var ingen konsultation.
-Ingenting. -Nej.
Det är två kilometer av dem.
Det är bokstavligen så långt ögat når.
Någon har sprejat för att markera.
För placeringen.
De har satt dem framför grindarna.
Jag vet. Hur ska jag komma in...
Vi får inte ut traktorerna på åkrarna.
-Olagligt. -Olagligt. Du kan inte stanna.
Du kan inte stanna där, är jag rädd.
Fullmäktige har gjort det klart
att den äldre herren inte kan släppas av bussen.
Och han måste gå två kilometer.
Gerald? Nej, någon utklädd till Gerald.
-Det är Gerald. -Och mrs Gerald.
-Han kan inte stanna. -Nej.
Normalt skulle vi ha haft ett samtal med Gerald.
Men han får inte stanna.
Det här får mig att undra vad mer de tänker.
Vad tänker de göra? De slutar inte här.
Detta är bara det första steget av åtgärder mot oss.
Vår omedelbara oro var att även om vi har fått veta
att vi hade rätt att konvertera ladan till en restaurang,
var vi tvungna att informera kommunen.
Vilket skulle ge dem en chans att försöka stoppa det.
...hur vi kommer dit och...
Så Charlie och jag var överens om att den bästa taktiken var snabbhet.
Så vad vi ska göra
är att skicka ett e-postmeddelande som meddelar fullmäktige om våra planer.
Sen måste vi så fort som möjligt
få restaurangen byggd, inredd och servera mat inom två dagar.
Vår förhoppning är att när e-postmeddelandet har gått igenom
alla beslutsfattare på kommunen, så är vi klara och serverar redan mat
innan fullmäktige har hunnit invända.
GÅRDSBUTIK
Med planen klar...
Det är tre pelare.
-Ja. -Köket tar upp det första.
...satte jag mig ner med Alan för att gå igenom byggnadsarbetet.
Vad rekommenderar du för golv?
Jämna ut det.
Lägg ner en stomme, pallar och plywood ovanpå.
Vi håller det rustikt. Vi får en fin finish.
-Då blir det här gräsmatta. -Japp.
Mellan de här pelarna
på framsidan vill jag ha en säkerhetskedja,
som man drar ner, låser med hänglås och det blir en säker enhet.
Vad vi kommer att behöva är en lucka här
mot Lisas VIP-matrum.
-Hur många ryms där? -Fyra.
Inte fyra av mig och dig.
-Nej. Tja... -Jävlar.
Den dörren öppnas inåt.
Vi måste vända på den för den kan välta ett bord.
-Sant. Och ett fönster. -Jag vill ha ett nytt tak.
-Inte glas här. -Jalusier. Av trä.
Okej.
Med väggen...
Folk brukar måla med kalk som dödar allt.
Lämna naturstenen. Ge den en bra, ren finish.
Utöver denna redan långa jobblista,
måste Alan också installera avlopp och dra ledningar i köket.
Så jag såg inte fram emot att ge honom tidsplanen.
Det stora problemet vi har
är att vi ska berätta för fullmäktige att detta händer.
Så vi måste ha det i full drift om...
Ja, fortsätt.
-Två dagar. -Fan i helvete.
Jag vet. Kommer du ihåg Challenge Anneka?
Det kommer att bli så, för så fort vi berättar för dem
innan de kan säga: "Det är inte hållbart, ni får inte",
måste vi säga: "Det är hållbart. Det är gjort."
Ja, jag förstår.
Så under de kommande tio dagarna vill jag att det ska vara helt tyst.
Ingen gör nåt.
Och så fort vi skickar mejlet,
sätter vi igång.
Vi behövde tio dagar innan vi skickade mejlet
så att Alan kunde samla en arbetsstyrka och hitta allt material.
Jag behövde också lite tid för att få några viktiga
jordbruksjobb ur vägen, som att hjälpa Victor,
vår ukrainska biodlare, att bygga några nya bikupor,
nära det pollenrika echiumet.
-Ukraina? Familjen okej? -Ja, de är okej.
De är okej. De lever. Det är huvudsaken.
Raketer flyger runt... men de är tuffa.
Vi håller tummarna.
Japp.
Okej. Stick mig inte.
De måste göra en bidans här, eller hur?
De gör en bidans när de hittar nektar.
Där echiumet växer,
det som kommer att hända är, att när bina hittar det,
kommer de tillbaka och gör en komplicerad liten dans utanför kupan
och det visar de andra hur långt borta echiumet är.
Och åt vilket håll. Visst?
Ja.
Titta där.
-Droppande av honung. -Droppande. Ja, trevligt.
Fantastiskt, eller hur? De är bra djur.
Varelser. Bestar.
Sen var det den årliga besiktningen
för att förnya mitt Red Tractor Certificate.
Vi har haft lite spill.
-Det måste städas upp. -Ett kvalitetsmärke
som kräver att gården är ren och välskött.
Om vi kan stänga dörren för att se att den stänger tätt.
Visst.
Förlåt. Jag tryckte på fel knapp.
Jag har verkligen tryckt på fel knapp.
Jag kan inte hjälpa med det.
Hur ofta kollar du boskapen?
-Tittar till dem? Varje dag. -Ja.
-Två gånger om dagen. -Okej.
Jag vet var de befinner sig hela tiden.
Kossorna.
Var är de?
De kanske har gått för att dricka.
Japp.
Nej.
Kossorna.
Det här är riktigt pinsamt.
Japp.
När inspektören gått
var jag inte helt säker på att jag skulle få mitt klistermärke.
Men det fick jag, och nästa dag
hade en upphetsad Kaleb nyheter till mig.
-Jag har något att visa dig. -På mobilen, okej.
De senaste veckorna,
när någon tog fram mobilen fick jag hjärtat i halsgropen
eftersom vi alla hade filmat Pepper och tjuren
och ivrigt försökt kolla om de skulle få till det.
Hittills hade tjuren lyckats med lite drinkfestsnack.
Men det var allt.
Resten av tiden svajpade han höger någon annanstans.
Men jag levde på hoppet.
-Jag har ett videobevis på när tjuren... -Nej.
-...hoppar på Pepper.
Hon är... Titta, är det förspelet?
-Han är på. -Och sen...
-Klart. De går. -Vad?
-Han kom inte in. Nej. -Jo.
Jag kan zooma in om du vill.
Han stack inte in den.
Titta.
-Förspelet är över och han går. Inte in. -In.
-Är han? -Ja, ja, titta på...
Ser du det lilla hoppet på slutet?
-Det är det snabbaste sexet i historien. -Kaniner är snabbare.
Där pumpade han in de goda grejerna i Pepper.
Det är goda nyheter.
Han tog hennes oskuld.
Jag såg honom ta fem förra veckan.
Jag såg honom ta två, jag trodde han aldrig skulle ta Pepper.
Han skulle ta hundarna innan han tog Pepper.
Det här är strålande.
ONSDAG DEN 6 JULI
Tio dagar hade gått sen mitt möte med Alan,
och i kväll skulle Charlie skicka ett mejl och berätta för fullmäktige om vår plan.
Sen imorgon skulle det hektiska restaurangbygget,
vår sista chans att lyckas, påbörjas.
Jag ska lägga honom på golvet.
På gården hade Alan satt ihop sitt material.
Pallar är lysande. Det kallar jag återvinning.
Men han var fortfarande missnöjd med tidtabellen.
Vi behöver en trollstav.
Vems trollstav? Åh, trollspö.
-Det var din idé, så... -Ja, men vi kom överens om
att det skulle ta ett par veckor. Inte två dagar.
Så du kommer för att hjälpa oss?
-Ja. -Nu sätter vi upp pallarna.
Jag tar upp dem.
Vi startar tidigt.
-Vilken tid? -Runt klockan sex.
-Det blir en lång dag. -Ja.
CHARLIES KONTOR
KL. 17.30
Vi bekräftar att byggnaden är en jordbruksbyggnad på mindre än...
Okej.
Det är allt. Klart. Nu skickat.
Nu vet fullmäktige.
Jag har 48 timmar på mig att förvandla ladan till en restaurang.
TORSDAG Kl. 06.00
Först och främst.
För att lägga in köket imorgon, måste vi få golvet klart.
Köksinredningen kan läggas in på fredag morgon när vi är klara.
Fan.
När jag hade lastat pallarna som skulle bli basen till golvet,
gav jag mig av till restaurangen så fort som möjligt.
Men att komma dit var svårare än jag trodde.
Det här var inte så jättebra,
för jag sitter i en traktor och det kommer en buss.
Skit också.
Förlåt för det här.
Bra gjort, fullmäktige. Ni har verkligen förbättrat allt här.
Ja, oj vad de tänkte över det här.
Vilken maskin för att hämta några pallar.
Var försiktig, ha inte sönder dem alla.
Ja.
Försiktigt, ha inte sönder dem.
Ur vägen nu. Ni vet hur han är.
-Är alla av? -Ja, vi har dem.
Jag ska backa ut härifrån nu.
Vad tror du? Kan du backa nu?
Jag ska inte...
Det här kommer att bli lite besvärligt det här.
Backa... Det går inte.
Jag måste köra framåt. Jag kan inte backa.
Kom igen, Lambo. Du kan ta dig runt här.
Han kommer säkert inte att träffa stolpen.
Vi slår vad.
Jag träffade faktiskt inte stolpen,
för jag kom inte så långt.
Vad är det?
Vänta! Stanna.
-Vad? -Titta på det.
Du har virat en vajer runt lagren på traktorkärrans hjul.
Se bara vad du har gjort.
Titta på all metall där under.
Skit också.
-Ja. -Ja.
De har lindats runt bromstrumman.
Det finns inget metallstängsel där.
Inte nu längre.
-Inget stängsel nu. -Nej.
Varför väntade du inte på mig?
Jag skulle... Ärligt talat. Jag tog lastaren.
-Jag skulle hämta lastaren. -Jag fastnade för att bussen var där.
Alan, låt Jeremy göra det. Börja jobba.
-Du måste tillbaka till jobbet. -Ja, det gör jag.
-Varför väntade du inte? -För att vi inte har tid att vänta.
Ja, men nu gör vi det här.
Med mig avstängd från all utrustning...
kom arbetet äntligen igång.
Härligt jobb.
Avbrutna endast av Charlie som var Charlie.
Vem har hälso- och säkerhetspolicyn?
Ursäkta. Vad säger han?
Killen med sågen borde verkligen ha
lite mer skyddskläder.
Du vet, glasögon, gnistskydd, handskar.
-Du vet, det är bara... -Han gör det här varje dag...
Vad skulle jag säga?
-Kan du klä på dig? -Ja.
Trots hönsmammans rädsla förlorade ingen sina lemmar.
Men trots det, var vi långt efter schemat i slutet av dagen.
Vi måste väl lägga plankor över den nya gräsmattan?
De enda goda nyheterna var att ingen hade märkt vad vi höll på med.
Jag har inte hört något från fullmäktige.
Så det är bra.
Och det har gått 23 timmar sedan de informerades om vår restaurang
här ute mitt på vår gård.
FREDAG
Nästa morgon var Alans team tillbaka tidigt.
Men än en gång var inte jag det.
För när jag försökte lämna gården
fick jag beskedet att det var problem vid hönshusen.
Det borde finnas 50 eller kanske 60 höns här.
Fan.
Det var inga goda nyheter.
Åh, nej. Fler.
Faktum var att de alla var borta.
En räv kan inte ta sig igenom här.
En mink kan.
Jag lovar dig...
Sen när jag var på väg mot min bil...
Allt, allting. Även huset.
Lisa sa att det var problem med vattentrycket.
Vi kan inte få slut på vatten.
Hela förberedelseköket finns där ute.
-Det är väldigt, väldigt lågt. -Fan.
Finns det något tryck på mätarna på RO?
Jag vet inte vad RO är och var mätarna är.
Jag ska få ut någon hit idag.
Vi öppnar en restaurang.
"Idag" kommer inte riktigt att hjälpa oss.
"Nu" skulle verkligen hjälpa.
Jävla Brexit. Vi skulle ha en polack här som...
Han skulle ha gjort så.
Då hade den inte gått sönder.
Äntligen var jag dock i min bil
och på grusvägen till restaurangplatsen.
Bokstavligen.
Det här... Vem är du?
Hej, jag ska hämta saker idag. Budbil.
Någon där uppe hjälper dig. Tack.
Och du är?
Leverans från Station Mills antikviteter.
Station Mills antikviteter?
Okej, bra. Tack.
Och du är Jack Carling. Du arbetar för oss.
Och vem är det här i pickupen?
-Vad är du här för? -Den unga flickan har skadat foten.
En av de anställda skadade foten.
Fint. Tack.
Oroa dig inte.
Paddy. Det är okej.
Kan jag hämta ett gevär?
Rävarna har tagit våra höns.
-Ikväll. -Ja. Jag tror inte att det är en räv.
-Vad tror du att det är? -Mink.
-Kan jag ändå försöka skjuta den ikväll? -Ja, ja.
Ja. Tack, Paddy.
Välkommen till jordbruket.
Skit också.
Om du kan backa igen eller köra åt sidan,
kan jag försöka köra åt det hållet.
Jag måste runt där.
-Morgon, Alan. -Hej, kompis.
-Okej. -Vi får slut på vatten.
Huvudtanken har så här mycket.
Och så upptäckte vi en möjlig orsak till att vattentrycket var så lågt.
Någon lämnade sprinklern på och blötte ner golvet,
så vi måste torka det.
Fan.
När tror du att vi kan få in köket?
Vi måste få det ordentligt... torrt nog...
Jävla helvete.
-Är det köket? -Ja.
-Fan. -Ja.
Jag trodde att köket var klart.
Jag väntar på att golvet ska bli klart.
Skit också.
Problemen och förseningarna var en evig irritationskälla.
Jag måste komma runt här.
Men det här är team Diddly Squat.
Borden kommer bara in den vägen.
Vi var fast beslutna att komma ikapp.
Jag skickar en tweet om restaurangöppningen.
Fyra bokstäver över.
KL. 15.00 FRAMSIDAN TRÄNING
Såg du den första säsongen av Clarksons gård?
Nej.
Detta är täckt om det inte blåser västerut,
och då blir alla genomvåta.
Toaletter är ett problem.
De är 400 meter bort.
Hela menyn är i princip en nötköttsmeny.
Friterad krokettbiff. Benmärg på zucchini.
Vi har en empanada med...
-Vi kallar det en pirog. -Det är en pirog.
Jag är van att umgås med den här.
Jag är argentinare.
-Är du argentinare? -Ja.
Det är nära nog. Det räcker, underbart.
Är du redo för VIP-sviten?
-Ja. -För när David Beckham kommer,
eller Simon Cowell.
-Ja. Det här är väldigt intimt. -Ja.
Behöver bara folk i min storlek här.
Titta på det där. Fyra knivar att diska.
Dumt.
Jag ska sätta dem på stolarna.
-Titta där, Alan. -Lysande.
Klockan sex hade otroligt nog Alan och hans grabbar
avslutat allt arbete.
Så Pips köksteam kunde börja.
Jag ska vara ärlig. Det var imponerande
för vi var tvungna att göra det på bara två dagar.
Du sa: "Det kommer att bli tight."
Du gjorde det. Utmärkt.
Och se vem som kommer nu.
Ingen mindre än Kaleb Cooper med alla bord och stolar.
Irriterande nog var det backandet ganska imponerande.
Jag undrar om han backade ut ur sin mammas mage.
Han gjorde säkert det med en traktorkärra.
När vi lastade av möblerna...
började en märklig samling röra sig mot oss genom kornet.
Först trodde Kaleb att det var en dödspatrull från fullmäktige.
Men det var faktiskt något jag hade ordnat.
-Har du det? -Ja.
En liten belöning för ett välgjort arbete.
-Motivation. -Grymt. Kom igen nu.
Cotswolds manskör.
...sjunger Jerusalem.
Inte heller skall svärdet vila i min hand
Med en oväntad vändning.
Förrän vi har byggt
Restaurangen
I Englands gröna...
Jag älskar det.
...och sköna land
Ja, vi har ingen vegetarisk mat.
LÖRDAG KL. 07.00
RESTAURANGENS ÖPPNINGSDAG
Våra första gäster skulle komma om fem timmar,
och jag bad att Clarksons gård
inte skulle förvandlas till en av dessa dokusåpor...
DAGENS MENY NÖTKÖTT FRÅN VÅR GÅRD
...där allt går fel i sista stund.
Men två timmar senare...
Vad är det?
Det liknar råttgift. Fixa vattnet.
Var vill du ha diskmedlet? Och det.
Vad fan är allt detta?
Jag sa åt honom att skaffa större skedar.
Vi ska sätta in ett kylskåp, men det blir inget man går in i.
Vi behöver definitivt ett till kylskåp här.
Det som är irriterande är att vi öppnar om två och trekvart.
Jag trodde att tanken var att placera det här.
Nej, aldrig.
KL. 11.30
30 MIN TILL ÖPPNING
Det här måste komma ut och bli varmt.
Det finns ett filmteam här,
så vi har 11 000 liter vatten här i onödan.
Det är målarfärg. Vad fan?
Vem har lämnat målarfärg kvar här?
Hej. Vill du komma hit?
Vad heter du då?
Zoe. Så där, ja.
Gästerna har kommit.
Vi städar upp nu. Alla får gå.
Oavsett hur viktig du är, börja städa.
Vad händer där?
Du sopade där för en minut sen, det vet jag.
Omedvetna om kaoset på platsen hälsades våra första gäster välkomna
av vår vaktmästare.
De skulle köras till restaurangen
i en traktor med släp...
FÄLL UPP STEGEN INNAN FÄRD
...körd av Kaleb, som verkligen hade klätt upp sig för den stora dagen.
Inte för att den stora dagen var redo att inträffa ännu.
Jag har inte tid.
Vi har folk här och vi har två sittningar.
Charlie, hej.
Vill du packa upp tallrikar?
Det ser bra ut.
-Skickade de vädret? -Det är mer än dricks.
För tio minuter sen kom gästerna.
Ingenting har tillagats.
Det borde stå:
"Vissa rätter kan innehålla Jeremy Clarksons svett."
Nej, nej. Vad gör du?
Men vart har Lisa tagit vägen?
Perfekt.
Pip, från och med nu tar vi inga bilar hit.
Hur ska vi få hit maten?
Vi får inte ta bilen. Ska vi ta en traktor?
Omöjligt. Det tar för länge om du vill öppna.
Är det Chris... Herrejösses.
Jeremy. En av de viktiga propparna har gått,
till där de lagar pastan. Elektrikern kommer om tio minuter.
Skynda på då.
De börjar alla bli lite stressade. Okej, hej då.
Han får panik.
Det är en liten försening.
Det är ett elektriskt problem...
Det är en försening. Ett elektriskt problem.
Så det blir lite väntan på att komma vidare.
Hur lång tid tar det?
Fem minuter.
Kan jag sätta denna bak i bilen?
Jag tror att vi måste moppa först.
Vi kan inte. Gästerna är här.
Fan. Det är en gård.
Aldrig mer. Vem väntar du på?
Jag ska ge dem till servitriserna.
Nåväl, här är ett tips.
Om du har ett jobb att göra, gör det.
Stick. Vi måste flytta bilen.
Där kommer en till. Vem är det?
Vad fan gör du?
-Vad? -Jag har din mat.
Bra. Lämna av den.
Vid det här laget insåg jag att min inre Gordon Ramsay
gjorde mer skada än nytta.
Så jag tog ett beslut.
Jag ska förflytta mig nu.
Underbart att se hur värden kör iväg
fem minuter innan restaurangen ska öppnas.
Alle man sätter igång.
Jag har vatten här, allihop.
Någon som vill ha vatten?
Varsågod.
Jag säger fem minuter och det är folk
som tänker: "Han snackar bara skit."
Kul dag. Vad händer?
Kan vi skynda på? Ta bort det.
Flytta det här ner dit.
-Pastakokaren fungerar inte. -Det är fel på den.
Det är ett problem med apparaten.
Okej. Ska du bara gå?
Det finns inget vi kan göra.
Nio. Nio av dem.
Kom igen.
Jag lastar dem nu.
Gå till slutet, kom tillbaka på den här sidan.
Ja. Tack.
Kaleb hade tänkt rätt,
för när han körde gästerna till platsen,
började Pips team, vana vid denna slags press,
att laga riktig mat.
Olivolja, citronsaft.
Sex, sju, åtta.
När jag hade tagit ett lugnande piller, kom jag tillbaka.
Välkomna allihopa.
Ovanligt sätt att komma till en restaurang, jag vet.
Men hur som helst, ni får kliva ner och nu är vi här.
Lägg bort det där.
Vad?
Här. Redo. Gå.
Hejsan. Hur mår ni?
Tack.
Hoppas att ni är redo för en festmåltid.
Okej. En portion till.
Gästerna gick in till ackompanjemanget av antingen mig i Basil Fawlty-läge...
-Hur mår ni? Trevligt att ni kom. -Hej.
Välkomna. Tack för att ni kom. Hur mår ni?
...eller Charlie, som berättade mer än de behövde veta om vete.
Durumvete i pastan.
Jag är särskilt stolt över durumvetet,
eftersom det normalt växer i Italien
och jag odlade det nedanför Berry Hill, söderut.
-Smakar det bra? -Utsökt.
Tack.
Det svåraste var att få durumvetet från Italien, som frö,
genom tullen. Det satt i Calais i tio dagar.
-Ja. -Ja.
-Hur går det där inne? -Fantastiskt.
Det här är riktigt gott.
Oundvikligen kom det ögonblick då någon behövde besöka toan,
som låg vid gårdsbutiken på andra sidan fältet.
Jag insåg att det kunde vara ett problem,
så jag hade ordnat med snabb transport.
Vi är alla för rädda för att gå nu.
Men tyvärr bromsades processen ner något av att Charlie var Charlie.
Du måste få på dig skyddsutrustning för... Det är allvarligt.
Titta, hon har hjälm och dräkt på sig.
Och där är hatten.
Förlåt. Jag följer bara reglerna för hälsa och säkerhet.
Förutom toalettpauser,
verkade folk ha trevligt och njuta av vår mat.
Och under hela eftermiddagen kom och gick en ständig ström av gäster.
Tack så mycket.
Jag klandrar honom inte.
Framåt, framåt, nu!
Se upp! Kom igen! Framåt.
David Beckham dök faktiskt upp.
Liksom Diddly Squats vänner, som Georgia från National Farmers Union.
Det är fantastiskt att se allt falla på plats.
Och Tim och Katie,
som hade sålt korna till oss och ville se hur de smakade.
Hej, hur mår ni?
Vad sa du om Pepper?
Du sa att jag måste ta hand om Pepper.
Och Pepper har det jättebra.
Hon har en pojkvän. Hon har massor av härligt gräs.
Pepper är otroligt lycklig.
Pastan är från durumvetet. Det har malts på
Matthews Mill och de har en speciell dubbelmjölgrej.
När kvällsljuset blev gyllene, denna vackra, varma sommardag,
fick jag nypa mig själv för att vi faktiskt hade klarat det.
Vi hade öppnat en restaurang
trots en sån obeveklig störtflod av motstånd.
Men faktum är att i slutändan är du ingen bonde.
Du är en mediepersonlighet.
En man i byn har startat en "Stoppa Diddly Squat"
crowdfunding-insamling.
"Sökandens beteende är skamligt.
"Ge mig ett finger så tar jag hela handen."
Alla som är emot, räck upp handen.
-De säger bara... -"...avslår härmed ansökan..."
De kan inte ge avslag på parkeringen.
-Du kan överklaga. -Till inrikesministern?
Det kommer att bli en halv miljon, eller hur?
När allt är sagt och gjort.
Har du någonsin hört talas om att de avslagit en grusväg?
-Aldrig. -Aldrig.
Eftersom det inte fanns några tecken på
en tjänsteman som kom över kullen,
beslöt Charlie och jag oss för att fira med lite iskall öl.
Jag pratade med Tim, kobonden, tidigare.
Han tittade på ladan och sa: "Jag har en lada.
"Likadan som denna och en halv mil från Silverstone,
"med en konstant genomströmning av människor.
"Kan jag göra det?"
Det fick mig att tänka.
Tror du att bönder ser det här och tänker:
"Det är en riktigt bra idé."
Sen du lanserade det hela på Twitter,
har bönder sagt: "Vad gör du? Hur gör du det?"
Det är inte lätt, men om de investerar
tid och arbetskraft, absolut.
Många har sån utsikt.
Många människor har fantastiska platser.
Särskilda platser, fantastiska byggnader.
-Öppet två kvällar i veckan. -Två eller tre kvällar.
Maj, juni, juli, augusti, september.
Det behöver det inte vara.
Det är så det fungerar i Cornwall, de där små ställena vid havet?
-De är öppna... -De sliter som djur på sommaren.
-Det är verkligen givande. -Det är det.
Vi har inte fått en negativ kommentar.
De älskar maten.
Alla åker hem med en solbränna,
efter lite öl, mätta på nötkött.
De borde vara nöjda.
Det kan vi alla vara.
Ärligt talat, det var inte jag.
Jag visste inte ens om idén. Jag hade en idé om restaurangen.
-Ja. -Du himlade med ögonen.
-Och sen... -Jag gjorde det. Jag tar tillbaka allt.
-I alla fall. Bra gjort, du. -Tack. Och du.
Eftersom vi nu hade vår egen restaurang,
samlade jag nästa dag hela Diddly Squat-klanen tillsammans
i solskenet för en segerlunch.
-Varför har du... -Du presenterade det för mig.
-Gillar du det? -Ja, verkligen.
-De lever. -De lever inte.
-De ser väldigt levande ut. -Då får du det.
Ja.
Jag skulle vilja säga tack till er alla.
Verkligen. Tack allihop.
Fantastiskt.
-Skål, allihop. -Skål.
-Alan, du är en rockstjärna. -Tack.
-Tack för att du byggde det här. -Det är du verkligen.
Du har knäckt dig så mycket i år.
Du svek branschen genom att bygga det på två dagar.
Varje byggare kommer att säga:
"Det borde ha tagit tre månader."
Vi visade dem, eller hur?
-Men titta på det. -Ja, titta på utsikten.
-Titta på det. -Det är otroligt.
Vi har tur.
Vi har väldigt mycket tur.
Ja, det har vi.
Vi kunde också fira det faktum att även om vi alla hade varit upptagna
med fullmäktige, restaurangen, och byns tokar,
hade vi ändå lyckats nå slutet av ännu ett jordbruksår.
Allt som återstod var att ta in skörden.
Men eftersom det fortfarande var en vecka kvar,
hade jag tid att överraska Kaleb.
Du vet, det var din födelsedag.
Några veckor sen?
Ingen present från dig.
Jag har en present till dig.
-Har du? -Ja, det har jag.
Och den är här. Redo?
-Jag har aldrig flugit. -Jag vet.
Du har aldrig varit ovanför marken.
Är det säkert?
Det där är Augusta 109, kungen av helikoptrar,
och den helikopter de använde i den senaste James Bond.
Jag har aldrig sett James Bond.
-Ursäkta? -Jag har aldrig sett en James Bond-film.
Så det betyder ingenting.
Har du aldrig sett en James Bond-film?
-Nej. -Och du har aldrig flugit?
Jag har aldrig varit uppe.
Faktum är att du kommer att ta min luftoskuld.
-Jag trodde att du skulle vara glad. -Jag är glad, men skraj.
G-dawg.
Vill du komma med på en helikoptertur?
Vill du att jag ska sitta där?
Mitt hjärta säger nej.
Jag trodde han menade nej, så jag spände fast det nervösa fostret,
som sen fick avslappnande information av piloten.
Den röda tejpen på de stora fönstren.
Om du drar, kommer fönstret ut
om du blir tvungen att klättra ut genom fönstret och om du hoppar ut
medan den är igång, släpper jag ut dig.
Om du ser jetflygplan från Fairford Airshow komma,
-låt mig veta. -Varför det?
Vi kanske inte såg dem.
Om du ser ett annat plan komma mot oss, tänk inte:
"De måste ha sett det", de kanske inte har det.
När jag kör säger inte min fru: "Det är en bil till vänster."
Jag mår illa.
Vi har inte ens lyft än.
Herregud.
Kaleb har lyft.
Kaleb Cooper har lämnat marken för första gången i sitt liv.
Vad gör den?
-Förlåt, den guppar lite. -Men varför?
Titta, där är gården.
Du kan namnge åkrarna. Det är...
-Taylors. -Taylors
Du ser den från luften för första gången någonsin.
När vi flög över närliggande gårdar,
insåg Kaleb att helikoptrar faktiskt var ganska användbara.
Du missade lite där nere. Titta.
Vad hände med det fältet?
Jag vet vems det är. Jag borde fota
och skicka det till bonden. "Vad har du gjort?"
Titta så nära spåren är.
Titta. Ser du det?
Första gången i en helikopter
med någon som bara kommenterar de misstag bönderna har gjort.
-Titta på utsikten där. -Det är fantastiskt.
Du älskar det nu.
Det här är coolt.
Tillbaka till gården då?
Vilket innebar att det snart var dags för min höjdpunkt på resan.
Sju månader hade gått sedan Kaleb hade missat att så
en stor remsa på en av åkrarna.
-Sådd. Inte sådd. -Sådd.
-Det är sått. -Du har inte sått där.
Och nu var min påminnelse om detta lilla misstag redo att avslöjas.
Titta ut genom det här fönstret, stor mark, eller hur?
-Vem skrev det? -Jag.
KALEBS RUMPA
Jag gjorde det i vildblommor för att du hade missat det.
-Jag kan inte fatta att du skrev det. -Det gjorde jag.
Herregud!
Det vore fantastiskt att gå från födelsedagspresenten
direkt in i skördeglädjen.
Men först var det
en skrämmande sak att ta hand om.
Fem veckor hade gått sen Pepper och tjuren
hade gjort sitt,
och idag skulle vi få reda på om hon skulle bli mamma eller kött.
Hej där, lilla kossan.
Nu gäller det. Det är... Nej.
Allihop, positiva vibbar.
Jag har hennes liv i mina händer.
Jag ska se om jag kan hitta en bebis åt dig.
Snälla, hitta en.
Nu ska vi se vad vi har.
Hon är inte dräktig.
Det var det då, eller hur?
Hon får gå till restaurangen.
Är hon absolut inte dräktig?
Nej.
Och nu är hon tjock.
-Vad betyder det? -Hon producerar ingenting.
De här korna producerar mjölk
och de är också dräktiga.
Så de jobbar.
Pepper jobbar inte, hon äter bara lika mycket
och gör bara fett.
Ska jag ringa Merch Meats då?
Titta på den där. Den där producerar pengar.
-Den till vänster... -Jeremy har alltid varit...
-Det är hans favoritko. -Det är min favorit.
Välj en annan.
Vad ska jag göra? Vi släpper ut dem.
Vad tänker du göra?
Så, den första kon
är nästan slut.
Den andra kon är redo att...
-Gå till restaurangen. -Gå till restaurangen.
Så om vi måste skicka iväg en tredje ko...
Som vi får tidigt i nästa vecka.
Det blir 28 dagar.
-Väljer vi den som inte är dräktig? -Den som inte kan.
Så hon är i rätt vikt?
Andra behöver minst ytterligare två, tre månader.
-Det måste bli hon, eller hur? -Ja.
Du har redan spenderat mycket på den kon.
Formellt sett, när det gäller en köttras
skulle det vara den som åker.
-Du borde inte ha favoriter. -Nej.
Herregud.
Jag tror att du väljer dig själv snart.
Hon är inte dräktig.
Igen?
Jag menar, vi betalar för tjuren.
Han måste tillbaka, eftersom han har gjort sitt jobb.
Vi betalar inte längre för tjuren.
Och sannolikheten för att hon blir dräktig är låg.
Till vilken nytta är hon på gården?
Titta hur hon ser på mig.
Nej, hon tittar.
Herregud.
Fy fan.
Lisa. Vi har en sällskapsko.
DU HAR SETT...
I...
CLARKSONS GÅRD
Undertexter: Ulrika Lindfors-Davis
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson