FERMA LUI CLARKSON
CAPITOLUL 16 PUNCTUL CULMINANT
ORA 2:00
Nimeni nu ne va vedea.
Ba da, dar nu vor ști ce facem.
Trebuie să începem, spune Alan,
- ... de acolo. - Da.
- Colțul ăla, da? - Da.
Trebuie să o sunăm pe Lisa. Nu vedem pe unde mergem.
Bună. Ai putea conduce către hambar,
apoi întorci și îndrepți mașina către mine?
- Așa pot vedea încotro mă îndrept. - Sigur.
Bine, K, mă auzi?
Da, tare și clar. Las-o jos.
- Urmărește luminile, bine? - Da.
Bine, dă-i drumul!
Cum arată?
Bine.
Încet, încet.
BARUL
DUPĂ-AMIAZA PRECEDENTĂ
Nu vreau să vorbesc prea tare aici,
pentru că pereții au urechi, știm asta.
Dar trebuie să tragem curent și apă la restaurant.
Problema este că, dacă ieșim acum
și săpăm șanțul, oamenii vor vedea.
Dar, pe întuneric, dacă vezi luminile tractorului,
- ... presupui... - Că se lucrează târziu.
Da. Cât costă conducta aia? E cam o liră pe metru.
- Da. - Dacă mergem direct pe câmp...
Ideea ar fi fost bună când am plantat orzul de primăvară!
Crește minunat!
Caii aleargă pe câmp, îl strică ca dracu'!
Eu habar n-am despre ce vorbiți voi doi.
Cum ne descurcăm?
O treime din drum, aș spune.
Iată-l!
Hambarul care va fi curând restaurant.
Oprește-te.
Mâinile mele!
Continuă.
E ridicol. Încercăm să facem agricultură ecologică.
Deschidem un restaurant, să facem vacile profitabile.
Sprijinim fermierii locali și trebuie să facem asta noaptea,
ca să nu ne vadă sătenii.
Totuși, nu am avut de ales.
A trebuit să recurgem la furtișag și secretomanie.
Pentru că, atunci când autoritatea locală a refuzat
să ne dea autorizație pentru un simplu drum agricol,
ne-am gândit că au strigat fioroși și au dat drumul câinilor de război!
Ce... Ce naiba e acolo?
Sfinte Sisoe! Ia uitați-vă aici!
Astea sunt puse pentru a opri parcarea la magazin.
Dar uitați-vă cât de departe au ajuns!
Ce... Nu poți bloca intrarea pe terenul meu.
Cine a făcut asta a înnebunit!
Mergem la Charlie Ireland. El va ști ce e de făcut.
- Ai văzut? - Am rămas mut.
- Știu. - Este...
Aici e vorba de agresivitate.
Nu există nicio consultare.
- Nimic. - Nu.
Sunt puse pe doi kilometri.
Efectiv, cât vezi cu ochii.
Cineva a venit și a marcat locurile.
Unde să le pună.
Le-au pus și în fața porților.
Știu, domnule. Cum voi intra în...
Nu putem băga tractoarele pe câmpuri.
- Ilegal. - E ilegal. Nu poți opri.
Mi-e teamă că nu poți opri acolo. Nu poți opri acolo.
Consiliul a precizat clar
că domnul în vârstă nu poate fi lăsat de autobuz acolo.
Trebuie să călătorească încă doi kilometri.
Gerald, cineva deghizat în Gerald.
- Este Gerald. - Și doamna Gerald.
- Ei bine, nu poate opri. - Nu poate.
În mod normal, am fi vorbit cu Gerald.
Dar nu poate opri.
Asta mă face să mă întreb ce alte planuri mai au.
Ce vor mai face? Nu se vor opri aici.
Asta este prima etapă de acțiune total împotriva locației.
Îngrijorarea noastră imediată a fost că, deși ni s-a spus
că avem tot dreptul să transformăm hambarul în restaurant,
eram obligați să informăm consiliul.
Ceea ce le-ar da ocazia să încerce să oprească acest lucru.
... detalii despre cum ajungem acolo...
Charlie și eu am fost de acord că cea mai bună tactică era rapiditatea.
Deci, ce vom face
este să trimitem un mesaj, notificând consiliul de planurile noastre.
Apoi va trebui să ne mișcăm foarte repede,
pentru ca restaurantul să fie construit și gata să servească mâncare în două zile.
Speranța noastră este că, până când notificarea prin e-mail trece
prin lanțul ierarhic al consiliului, noi vom fi în funcțiune, servind mâncare,
înainte ca consiliul să aibă timp să se opună.
MAGAZINUL FERMEI DIDDLY SQUAT
Cu planul pus la punct...
Ai trei piloni.
- Da. - Bucătăria este pe primul.
... am discutat cu Alan, pentru a stabili lucrările de construcție.
Ce recomanzi pentru podele?
Da. Îl nivelăm.
Punem un lemn de esență tare, niște paleți și placaj în partea de sus.
Îl păstrăm rustic. Cu un finisaj minunat.
- Atunci, aici va fi gazon. - Da.
Aș vrea ca între fiecare dintre acești piloni
pe partea din față, pui o verigă de siguranță, știi,
tragi în jos, pui lacăt și devine un spațiu închis.
Aici vom avea nevoie de o trapă
până la sala de mese VIP a Lisei.
- Câți oameni intră acolo? - Patru.
Nu patru ca mine sau ca tine.
- Nu. Ei bine... - La dracu'!
Ușa aia se deschide spre interior.
Va trebui să o schimbăm, pentru că poate dărâma o masă.
- Exact. Și o mică fereastră. - Punem un acoperiș nou.
- Nu pui sticlă acolo. - Obloane. Lemn.
Bine.
Cu peretele...
Oamenii vor da cu var, care omoară totul.
Lăsăm piatra naturală. Îi dă un finisaj frumos, curat.
Pe lângă această listă de treburi deja lungă,
Alan ar trebui și să instaleze și să racordeze bucătăria.
Așa că nu eram nerăbdător să-i arăt orarul.
Marea problemă pe care o avem
este că vom spune consiliului că facem toate astea.
Apoi trebuie să avem totul pe deplin operațional în...
Da, continuă.
- Două zile. - La dracu'!
Știu. Îți amintești de Marea provocare?
Așa trebuie să facem pentru că, de îndată ce le spunem,
iar ei ne refuză spunând că nu e viabil, că nu se poate face,
noi să le arătăm contrariul: „Este viabil. Am făcut-o!”
Da, am înțeles.
Deci, în următoarele 10 zile, vreau ca locul să fie foarte liniștit.
Nimeni nu face nimic.
Și, apoi, de îndată ce trimitem mesajul,
îi dăm drumul.
Aveam nevoie de zece zile înainte de a trimite mesajul
pentru ca Alan să poată aduna oamenii și să găsească toate materialele necesare.
Aveam nevoie și de ceva timp pentru unele treburi urgente
de la fermă, cum ar fi ajutarea lui Viktor,
apicultorul nostru ucrainean, la construirea unor stupi noi,
aproape de echiul bogat în polen.
- În Ucraina familia e bine? - Da, sunt în regulă.
Sunt în regulă. Sunt la loc sigur.
Cu rachete care zboară în jurul lor, dar sunt niște duri.
Să le ținem pumnii.
Da.
Bine. Să nu mă înțepați!
Vor face un dans al albinelor aici, nu-i așa?
Fac dansul când găsesc sursă de nectar.
Locul în care crește echiul
va fi găsit de una dintre albine,
ea se va întoarce și va face un dans complicat în afara stupului,
și asta le arată celorlalte cât de departe este echiul.
Și în ce direcție. Corect, nu-i așa?
Da.
Uită-te aici.
- Plin cu miere. - Plin. Da, frumos.
Uimitor, nu-i așa? Doamne, sunt animale bune!
Creaturi. Făpturi.
Apoi a fost inspecția anuală
necesară pentru reînnoirea certificatului cu tractor roșu.
A fost o mică scurgere.
- Va trebui îndepărtată. - Un control al calității,
care necesită ca o fermă să fie curată și bine condusă.
Dacă putem închide ușa să fim siguri că se sigilează, e minunat.
Sigur.
Scuze. Am apăsat butonul greșit.
Chiar am apăsat butonul greșit.
Nu te pot ajuta în acest moment.
Cât de des verificați bovinele?
- Să le verificăm? În fiecare zi. - Da.
- De două ori pe zi. - Exact.
Știu unde sunt în orice moment.
Vacilor!
Văcuțelor!
Unde sunt toate?
Poate au plecat să se adape.
Da.
Nu.
Vaci!
Asta este chiar jenant.
Da.
Când inspectorul a plecat,
nu eram 100% sigur că-mi voi primi autocolantele mele cu tractorul roșu.
Dar le-am primit și a doua zi
am fost întâmpinat de Kaleb, care venise cu niște vești.
- Vreau să-ți arăt ceva. - Telefon, da.
În ultimele câteva săptămâni,
de câte ori cineva își scotea telefonul, inima mea îmi sărea din piept
pentru că eram toți la datorie filmându-i pe Pepper și taurul,
urmărindu-i să vedem dacă se pun pe treabă.
CAMERA LISEI
Până acum, taurul s-a învârtit puțin în jurul ei.
Dar asta a fost tot.
Restul timpului el a bătut alte cărări.
Cu toate acestea, am tot sperat.
- Am o dovadă video cu taurul... - Nu.
- ... sărind pe Pepper.
Ei bine, este ea... Ăsta este preludiul?
- E sus, pe ea. - Și apoi...
- Gata. Face treaba. - Ce?
- Nu a intrat. N-a făcut-o. - A făcut-o.
Pot mări dacă vrei.
El nu a intrat în ea.
Uită-te.
- Deci, preludiul și se urcă. Nu e în ea. - Este.
- Este? - Da, uită-te la...
Vezi acel mic salt la sfârșit?
- Ăsta este cel mai rapid sex din istorie. - Iepurii sunt mai rapizi.
Așa a pompat el chestia bună în Pepper.
Asta e o veste bună.
A dezvirginat-o.
L-am văzut pe cinci săptămâna trecută.
L-am văzut pe două, dar nu credeam că va urca pe Pepper.
S-ar fi urcat și pe câini înainte de Pepper.
Este minunat.
MIERCURI, 6 IULIE
Au trecut zece zile de la întâlnirea mea cu Alan,
iar, diseară, Charlie va trimite mesajul anunțând consiliul de planurile noastre.
Apoi, mâine, va începe construcția frenetică a restaurantului,
ultima noastră șansă de succes.
O să-l pun pe podea.
În curte, Alan își adunase materialele.
Paleții sunt minunați. Asta e ceea ce numești „reciclare”.
Dar era încă nemulțumit privind orarul de lucru.
Avem nevoie de o baghetă nenorocită.
A cui baghetă? Adică, o baghetă magică!
- Păi, a fost ideea ta, așa că... - Da, dar am fost de acord
să dureze câteva săptămâni. Nu două zile, la dracu'!
Deci, vii să ne ajuți?
- Da. Da. - Să ridicăm paleții!
Voi aduce astea.
Hai să începem mai devreme.
- La ce oră? - Pe la 6:00.
- Zi lungă de muncă, înțelegi? - Da.
BIROUL LUI CHARLIE
ORA 17:30
Confirmăm că edificiul e o clădire agricolă de maxim 150...
Bine.
Asta e tot. Terminat. Acum, o trimit.
Consiliul știe acum.
Așa că am 48 de ore pentru a transforma hambarul într-un restaurant.
JOI, ORA 6:00
Să începem cu începutul.
Ca bucătăria să fie mâine funcțională, trebuie să terminăm podeaua.
Mobilierul de bucătărie poate fi montat vineri dimineață, în timp ce terminăm.
Rahat!
După încărcarea paleților folosiți pentru baza podelei,
am pornit către restaurant cât mai repede posibil.
Dar să ajung acolo a durat mai mult decât credeam.
Asta nu e de bine,
pentru că eu sunt într-un tractor și vine un autobuz.
Rahat!
Îmi pare rău pentru asta.
Bravo, consiliule! Ai îmbunătățit cu adevărat totul pe aici.
Da, e clar că s-au gândit la toate aspectele.
Asta, da, mașină să cari câțiva paleți!
Ai grijă, să nu-i rupi pe toți.
Da.
Încet, să nu-i rupi pe toți.
Bine, acum, dă-te din drum. Știi cum e.
- Au căzut toți? - Da, sunt toți.
Scot asta de aici acum.
- Ce crezi? - Poți să dai înapoi acum?
Nu mă duc...
La naiba! Va fi un pic ciudat.
Înapoi... Nu se poate.
Trebuie să merg înainte. Nu pot da înapoi.
Haide, Lambo. Te descurci aici.
Sigur nu va lovi stâlpul.
Hai să punem pariu.
Nu am lovit stâlpul,
pentru că nu am ajuns atât de departe.
Ce e asta?
Stai! Oprește-te!
- Ce? - La dracu', uită-te aici!
Ai înfășurat un fir în jurul rulmenților roților remorcii.
Uită-te ce ai făcut!
Uită-te la tot metalul de dedesubt.
Rahat!
- Da. - Da.
Pentru că se înfășoară în jurul tamburului frânelor.
Nu există gard metalic acolo.
Nu mai există acum.
- Nu mai există gard. - Nu.
De ce nu m-ai așteptat?
Serios. Aduceam încărcătorul.
- Aduceam încărcătorul. - Am fost blocat de un autobuz.
Alan, o face Jeremy. Întorceți-vă la treabă.
- Trebuie să te întorci la treabă. - Da, așa e.
- De ce nu ai așteptat? - Pentru că nu avem timp să așteptăm.
Da, dar acum facem asta.
Fiind alungat din jurul tuturor echipamentelor mari...
treaba a prins, în sfârșit, viteză.
Ce treabă minunată!
Întreruptă numai de Charlie cu clasicele lui probleme.
Cine se ocupă de protecția muncii?
Scuze, ce vrea să spună?
Tipul cu circularul ar trebui să aibă
un pic mai multă protecție pe el.
Știi ochelarii, scânteile, mănușile.
- Știi, e doar... - Face asta în fiecare zi...
Ce ar trebui să-i spun eu?
- Să-și pună echipamentul? - Da.
În ciuda temerilor cloștii, nimeni nu și-a pierdut membrele.
Dar, chiar și așa, la sfârșitul zilei, eram mult în urma programului.
Va trebui să punem scânduri peste gazonul nou, nu-i așa?
Singura veste bună este că nimeni nu părea să fi observat ce puneam la cale.
Bun... Nu am nicio veste de la consiliu.
Deci, asta e bine.
Au trecut 23 de ore de când au fost informați că facem un restaurant
aici, în mijlocul fermei noastre.
VINERI
În dimineața următoare, echipa lui Alan era înapoi la lucru la prima oră.
Dar, din nou, eu nu eram.
Pentru că, în timp ce încercam să părăsesc curtea fermei,
am primit vestea că sunt probleme la cotețele găinilor.
Ar trebui să fie aproximativ 50, poate 60 de găini aici.
Rahat.
Asta nu e o veste bună.
Nu! Mai multe.
De fapt, nu era niciuna.
O vulpe nu poate trece pe aici.
Dar o nurcă poate.
Serios...
Apoi, în timp ce mă îndreptam spre mașină...
Totul... Chiar și casa.
Lisa mi-a spus că există o problemă cu presiunea apei.
Nu putem rămâne fără apă.
Bucătăria de pregătire este acolo.
- Este foarte, foarte scăzută. - Rahat.
Este presiune pe manometrele de pe RO?
Nu știu ce este RO și unde sunt indicatoarele.
Aduc pe cineva aici azi.
Deschidem un restaurant.
„Astăzi” nu ne va ajuta cu adevărat.
„Acum” ar ajuta cu adevărat.
Nenorocitul de Brexit! Ar fi venit un polac cu viteza luminii...
Ar fi făcut ce știu ei.
De fapt, nu s-ar fi stricat.
În cele din urmă, totuși, eram în mașină
îndreptându-mă pe drumul fermei către locația restaurantului.
Efectiv.
Asta este... Cine ești tu?
Bună, azi încasez de la tine. Curier.
Te ajută cineva când ajungi la fermă. Mulțumesc.
Și tu cine ești?
Livrarea de la Stația Mill antichități.
Stația Mill antichități?
Da, bine. Mulțumesc.
Tu ești Jack Carlin. Lucrezi pentru noi.
Și cine este cel din camionetă?
- Pentru ce ai venit aici? - O tânără s-a lovit la picior.
Una dintre angajate s-a lovit la picior.
Minunat. Mulțumesc.
Scuze, nu-ți face griji.
Paddy. E în regulă.
Pot aduce pe cineva cu armă?
Vulpile ne-au omorât găinile în crâng.
- În seara asta. - Nu. Da. Nu cred că este o vulpe.
- Ce crezi că este? - Nurcă.
- Pot să încerc s-o împușc diseară? - Da, sigur.
Da. Mulțumesc, Paddy.
Bun-venit în agricultură!
Rahat!
Dacă poți să dai în spate iar sau să treci peste,
eu pot să încerc să ies pe aici și să merg acolo.
Trebuie să mă duc acolo.
- Bună, Alan! - Bună, prietene!
- Bine. - Rămânem fără apă.
Rezervorul colector mai are atât în el.
Apoi, am descoperit un posibil motiv pentru presiunea scăzută a apei.
Cineva a lăsat aspersorul deschis, a îmbibat podeaua,
așa că, trebuie să o uscăm.
Rahat!
Când crezi că putem monta bucătăria?
Bine, trebuie să arate cât de cât decent... destul de uscată...
La dracu'!
- Asta e bucătăria? - Da.
- Rahat! - Da.
Am crezut că bucătăria e gata.
Aștept pardoseala ca să termin.
Rahat!
Problemele și întârzierile au fost o neplăcere constantă.
Trebuie să vin aici, vedeți.
Dar asta este echipa Diddly Squat.
Mesele merg doar acolo.
Și eram hotărâți să terminăm.
Fac o postare despre deschiderea restaurantului.
Sunt patru litere în plus.
ORA 15:00 INSTRUCTAJ ÎN FAȚA CASEI
Ați văzut primul sezon din Ferma lui Clarkson?
Nu.
Asta e acoperită doar dacă nu e o rafală din vest,
caz în care toată lumea e udată.
Toaletele sunt o problemă.
Sunt la 400 de metri distanță.
Tot meniul este, practic, din carne de vită.
Crochetă de vită prăjită. Măduvă pe dovlecei.
Avem empanada cu...
- O numim pasty. - Este o pasty.
Doar că sunt obișnuită să petrec timpul cu ea.
Sunt argentiniană.
- Ești argentiniană? - Da.
E destul de aproape. E bine așa, minunat!
Sunteți pregătite pentru separeul VIP?
- Da. - Asta este pentru când vin David Beckham
sau Simon Cowell.
- Da. Este un loc foarte intim. - Da.
Dar e nevoie de oameni mici ca mine aici.
Uitați-vă aici. Patru cuțite de spălat.
O prostie!
O să le pun pe scaune.
- Uită-te aici, Alan. - Minunat!
Până la 18:00, uimitor, Alan cu băieții lui și cu peisagiștii
și-au terminat toată treaba.
Deci, echipa din bucătăria lui Pip putea începe.
Voi fi sincer. A fost impresionant
pentru că asta e doar... A trebuit să o facem în două zile.
Ai spus: „Va fi din scurt.”
Am făcut-o. Minunat!
Și, acum, uitați cine vine!
Nimeni altul decât Kaleb Cooper cu toate mesele și scaunele.
Enervant de-a dreptul, e impresionant cum dă cu spatele.
Mă întreb dacă a învățat să facă asta ieșind din burta mamei lui.
Pun pariu că a avut o remorcă atașată.
Pe măsură ce descărcam mobilierul...
o adunare ciudată a început să vină spre noi prin orz.
La început, Kaleb credea că e o echipă trimisă de consiliu.
Dar, de fapt, era ceva ce eu aranjasem.
- O ții? - Da.
Adu-mi arcul
Din aur ars
O mică răsplată pentru un lucru bine făcut.
Adu-mi săgețile-mi dorinței
- Motivație! - Tare! Haide, hai s-o facem!
Adu-mi sulița
O, nori, arătați-vă
Corul bărbătesc Cotswold.
Adu-mi carul de foc
Nu voi înceta...
... cântând Jerusalem.
... lupta mentală
Nici sabia-mi nu va dormi în mână
Cu o mică schimbare.
Până când n-om construi
Restaurantul
În pământul Angliei...
Îmi place asta.
... verde și plăcut
NU, NU AVEM MÂNCARE VEGETARIANĂ.
SÂMBĂTĂ, ORA 7:00
ZIUA DESCHIDERII RESTAURANTULUI
Primii noștri oaspeți urmau să sosească în cinci ore
și mă rugam ca Ferma lui Clarkson
să nu se transforme într-una din acele emisiuni...
MENIUL DE ASTĂZI CARNE DE VITĂ DE LA FERMA NOASTRĂ
... în care totul o ia razna cât ai zice pește.
Dar două ore mai târziu...
Ce e asta?
Pare otravă de șobolan. Duceți apa de acolo.
Unde vrei să pun lichidul de spălare? Și ăla.
Ce dracu' sunt toate astea?
I-am spus să ia linguri mai mari, nenorocitul.
O să aducem un frigider, dar camera frigorifică iese din discuție.
Cu siguranță avem nevoie de un alt frigider aici.
Ce e enervant este că deschidem în trei ore.
Am crezut că asta era ideea de a pune-l aici.
Nu, în nici un caz.
30 DE MINUTE PÂNĂ LA DESCHIDERE
Scoate ăsta și înfierbântă-l.
Este o echipă de filmare aici
și avem 11 tone de apă în plus.
Rahat, e vopsea. Ce mama naibii?
Cine a lăsat vopsea aici?
Bună. Vrei să vii aici?
Cum te cheamă?
Zoe. Gata.
Clienții au sosit.
Eliberăm spațiul acum. Toată lumea pleacă.
Indiferent cât de important sunteți, începeți să eliberați locul.
Ce se întâmplă acolo?
Ai măturat acolo acum un minut, știu că ai făcut-o.
Fără să știe de haosul de la locație, primii noștri oaspeți erau întâmpinați
de managerul nostru din față.
Ei vor fi conduși la restaurant
într-un tractor cu remorcă...
RIDICAȚI SCARA ÎNAINTE DE PLECARE
... condus de Kaleb, care se pregătise serios pentru ziua cea mare.
Nu că ziua cea mare era gata să înceapă încă.
Nu am timp.
Avem oameni aici și avem doar două mese.
Charlie, salut.
Despachetezi niște farfurii?
Arată bine.
- Au trimis prognoza meteo? - Suntem în urmă cu totul.
Acum zece minute a sosit primul client.
Nimic nu a fost gătit.
Ar trebui să adaug în meniu:
„Unele dintre aceste feluri pot conține transpirația frunții lui Jeremy Clarkson.”
Nu! Ce faci?
Dar unde a plecat Lisa?
Perfect.
Pip, de acum încolo, nu aducem mașini aici.
Cum aducem mâncarea aici?
Nu vom folosi o mașină. Deci, va trebui să folosim... un tractor?
Imposibil. Durează prea mult dacă vrei să deschizi.
Aia e a lui Chris... La dracu'!
Jeremy, una dintre cele mai importante prize s-a stricat,
acolo unde sunt gătite pastele. Electricianul e la zece minute distanță.
Grăbește-te, atunci!
Tuturor le e puțin cam cald și sunt puțin cam, știi tu. Bine, pa.
Se panichează.
Există o mică întârziere.
Există o problemă de electricitate la locație...
Este o mică întârziere, o problemă de electricitate.
Deci așteptăm un pic înainte de plecare.
Cât durează?
Cinci minute.
Pot pune asta în mașina mea?
Cred că trebuie să spălăm mai întâi.
Nu putem. Oaspeții sunt aici.
Dă-o dracu'! E o fermă.
Niciodată n-o mai fac! Pe cine aștepți?
Trebuie să aduc astea pentru chelnerițe.
Ei bine, iată un sfat.
Dacă ai o treabă de făcut, ieși din mașină.
Aleargă, trebuie să mutăm mașina.
La naiba. Mai vine una. Cine e ăsta?
Ce dracu' faci?
- Ce? - Am adus mâncarea.
Bine. Duceți-o înăuntru.
În acest moment, mi-am dat seama că Gordon Ramsay al meu interior
făcea mai mult rău decât bine.
Am luat o decizie.
Mă voi mișca pe mine acum.
Îmi place cum gazda noastră pleacă
cu cinci minute înainte să se deschidă restaurantul.
Toate mâinile la treabă!
Am apă, oameni buni!
Cine vrea apă?
Poftiți.
Spun cinci minute, iar oamenii
se gândesc: „Vorbește prostii acum.”
Zi distractivă. Ce se întâmplă?
Ne grăbim? Scoate asta.
Mutați toate astea acolo jos.
- Aragazul pentru paste nu funcționează. - Dă o eroare.
Există o problemă la aparat.
Bine. Adică, pleci?
Păi, nu putem face nimic.
Nouă. Sunt nouă.
Haide.
Îi încarc pe toți. La naiba!
Mergeți până la capăt, vă întoarceți pe partea asta.
Da. Mulțumesc.
Kaleb a luat hotărârea corectă, se pare,
pentru că, în timp ce el aducea oaspeții către restaurant,
echipa lui Pip, în mod clar obișnuită cu acest tip de presiune,
a început să facă mâncare reală.
Ulei de măsline, suc de lămâie.
Șase, șapte, opt.
După ce am luat un calmant, m-am întors.
Bun-venit, tuturor!
Știu, este un mod neobișnuit de a ajunge la un restaurant.
Dar, oricum, vă voi scoate prin spate și gata.
Pune asta deoparte.
Ce?
Poftim! Gata. Du-te.
Bună ziua! Cum merge?
Mulțumesc.
Sper că sunteți gata pentru un festin.
Bine. Încă o porție.
Oaspeții s-au delectat în compania fie a mea în modul Basil Fawlty...
- Ce mai faceți? Mă bucur că ați venit! - Bună!
Bine ați venit! Vă mulțumim că ați venit!
... fie a lui Charlie, care le spunea mai multe despre grâu decât era necesar.
Grâu dur în paste.
Sunt deosebit de mândru de grâul dur
pentru că, în mod normal, crește în Italia
și l-am crescut la sud de Berry Hill.
- Cum v-a plăcut totul? - Delicios.
Mulțumesc!
Cel mai greu lucru a fost scoaterea grâului dur din Italia, ca sămânță,
prin vamă. A stat la Calais timp de zece zile.
- Da. - Da.
- Cum vă simțiți? - Uimitor.
Este minunat!
Inevitabil, a sosit și momentul când cineva avea nevoie să meargă la toaletă,
care se afla la magazinul fermei, pe partea cealaltă a câmpului.
Conștient că aceasta ar putea fi o problemă,
am pregătit un sistem de livrare cu răspuns rapid.
Ne este prea frică să mergem acum.
Din păcate, procesul a fost încetinit cumva de atentul Charlie.
Trebuie să-ți pui echipament de protecție pentru a folosi... Serios.
Uite, trebuie să-și pună o cască și un costum.
Și uite și casca.
Bine. Îmi pare rău. Doar urmez regulile de protecție.
Problemele fiind rezolvate,
oamenii păreau să se simtă bine și să savureze mâncarea.
Și, de-a lungul după-amiezii, am avut un flux constant de oaspeți.
Mulțumesc foarte mult!
Nu-l învinovățesc.
Înainte, înainte, acum!
Aveți grijă! Haide! Înainte.
David Beckham chiar a venit.
Și prietenii Diddly Squat, ca Georgia de la Uniunea Națională a Fermierilor.
Mă bucur că toate s-au aranjat totuși.
Și Tim și Katie,
care ne-au vândut vacile și voiau să vadă ce gust au.
Bună, ce mai faci?
Ce ai spus despre Pepper?
Ai spus că trebuie să am grijă de Pepper.
Pepper se distrează de minune.
Are un iubit. Are multă iarbă minunată.
Pepper este incredibil de fericită.
Deci, pastele sunt din grâu dur. A fost măcinat
la Matthews Mill, unde produc o făină 00 specială.
Pe măsură ce lumina serii a devenit aurie în această frumoasă și caldă zi de vară,
mă tot ciupeam, nu-mi venea să cred că am făcut-o.
Am deschis un restaurant
în ciuda unui neîncetat val de opoziție.
Până la urmă, nu ești fermier.
Ești o personalitate media.
Un om din sat a început o campanie
„Opriți Diddly Squat”.
„Conduita petentului este rușinoasă.
„Are o atitudine de genul dă-mi-un-deget-și-ți-voi-lua-mâna-toată.”
Toți cei împotrivă, vă rog să votați.
- Ei spun în partea de sus că... - „... se refuză cererea...”
Nu pot refuza parcarea, Charlie.
- Poți face apel. - La secretarul de stat?
Costă o jumătate de milion, nu?
Când totul este gata.
Ai auzit vreodată ca unui fermier să i se refuze un drum agricol?
- Niciodată. - Niciodată?
Și, din moment ce încă nu era niciun semn
că un oficial al consiliului venea peste deal,
Charlie și eu am decis să sărbătorim cu o bere de-a noastră rece ca gheața.
Vorbeam mai devreme cu Tim, fermierul de vaci.
S-a uitat la hambar și a spus: „Am un hambar.
„Exact ca ăsta, la 800 de metri de Silverstone,
„unde există un flux constant de oameni.
„Eu aș putea să o fac?”
Și m-a făcut să mă gândesc.
Crezi că fermierii vor urmări emisiunea și vor spune:
„Asta e o idee foarte bună!”
De când ai postat totul pe Twitter,
fermierii au tot spus: „Ce faci? Cum faci asta?”
Să recunoaștem, nu este ușor, dar dacă investesc
timpul și efortul, se poate.
Există multe priveliști.
Mulți oameni au locuri minunate.
Locuri speciale, clădiri uimitoare.
- Deschizi două nopți pe săptămână. - Exact.
Mai, iunie. Iulie, august, septembrie.
Nu trebuie să fie.
Așa funcționează în Cornwall acele mici locuri de pe litoral.
- Sunt deschise... - Muncesc pe brânci vara.
- Este cu adevărat plin de satisfacții. - Este.
Nu am avut comentarii negative. Sunt încântați.
Le place mâncarea.
Toată lumea merge acasă bronzată,
puțin amețită de bere și foarte plină de carne de vită.
Cu gura până la urechi.
Valabil și pentru noi.
Nu e... Sincer, nu e meritul meu.
Nici măcar n-a fost ideea mea. Am avut ideea pentru restaurant.
- Da. - Ți-ai dat ochii peste cap.
- Și apoi... - Am făcut-o. Retrag totul.
- Oricum. Ai făcut o treabă bună! - Mulțumesc! Și tu.
De vreme ce aveam propriul nostru restaurant,
a doua zi, am adunat întregul clan Diddly Squat împreună,
în soare, pentru un prânz al victoriei.
- De ce ai toate... - Mi-ai prezentat-o.
- Îți place, atunci? - Îmi place foarte mult.
- Este viu. - Nu este în viață.
- Pare foarte viu, totuși. - Uite acolo!
Da.
Aș dori să vă mulțumesc tuturor.
Sincer. Mulțumesc tuturor!
Fantastic.
- Noroc, băieți. - Noroc, băieți.
- Alan, ești un star! - Mulțumesc.
- Îți mulțumesc că ai construit totul. - Alan, chiar ești.
Ți-ai dat foc la valiză anul ăsta.
Ți-ai dezamăgit breasla construind asta în două zile.
Fiecare constructor va spune:
„Ce-ai avut în cap? Ar fi trebuit să dureze trei luni!”
Le-am arătat noi, nu-i așa?
- Dar uită-te acolo. - Da, uită-te la priveliște.
- Uită-te acolo. - Este de necrezut.
Suntem norocoși.
Suntem foarte, foarte norocoși.
Da, suntem.
Am putea sărbători și faptul că, deși am fost cu toții ocupați
cu consiliul, cu restaurantele și opoziția sătească,
tot am reușit să ajungem la sfârșitul unui alt sezon agricol.
Tot ce rămăsese era să adunăm recolta.
Dar cum era încă o săptămână până atunci,
era timp să pregătesc o mică surpriză pentru Kaleb.
Știi, a fost ziua ta de naștere.
Acum câteva săptămâni?
Nu mi-ai dat niciun cadou.
Ți-am luat un cadou.
- Mi-ai luat? - Da, ți-am luat.
Și este chiar aici. Ești pregătit?
- Nu am zburat niciodată. - Știu că nu ai făcut-o.
Mereu ai fost cu picioarele pe pământ.
Este sigur?
Augusta 109 este regele elicopterelor,
cel folosit și în James Bond.
Nu am văzut niciodată James Bond.
- Poftim? - Nu am văzut niciun film James Bond.
Deci, nu-mi spune nimic.
Nu ai văzut niciun film James Bond?
- Nu. - Și nu ai zburat niciodată?
Nu am zburat niciodată.
De fapt, o să-mi iei virginitatea aeriană.
- Am crezut că vei fi fericit. - Sunt fericit. Doar că fac pe mine.
Gerald.
Vrei să vii la o plimbare cu elicopterul?
Deci, vrei să merg cu ăla? Îmi păzesc fundul.
Inima mea spune „nu”. Plimbă-ți tu buclele.
Presupunând că era un refuz, l-am ajutat pe fetusul nervos să-și pună centura,
care a primit apoi un scurt instructaj relaxant de la pilot.
Chestia roșie de pe ferestrele astea mari.
Dacă tragi, fereastra iese,
dacă ar trebui să ieși pe fereastră, și dacă ieși
când zburăm, eu îți voi da drumul.
Dacă vezi că vin avioane spre noi,
- ... să mă anunți. - De ce?
Poate că noi nu le-am văzut.
Dacă vezi un avion care vine spre noi, să nu te gândești
că pilotul l-a văzut, nu e obligatoriu s-o fi făcut.
Într-o mașină, pasagerul din stânga nu-mi spune că e o mașină în stânga mea.
Mă simt rău.
Nici măcar nu am decolat încă.
Sfinte Sisoe!
Kaleb a decolat!
Kaleb Cooper a părăsit pământul pentru prima dată în viață!
Ce face?
- Îmi pare rău, pur și simplu se învârte. - Dar de ce?
Uite, aia e ferma.
Poți identifica terenurile. Ăsta este...
- A lui Taylor. - Da.
Văzut din aer pentru prima dată.
În timp ce zburam peste fermele vecine,
Kaleb și-a dat seama că elicopterele erau de fapt destul de utile.
A ratat un pic acolo jos. Uite!
Ce s-a întâmplat cu acel teren?
Știu cine îl cultivă. Ar trebui să fac fotografii
și să le trimit fermierului: „Ce ai făcut?”
Uite cât de aproape sunt trase liniile!
Uite! Le vezi?
E prima dată când sunt într-un elicopter
cu cineva care comentează doar greșelile făcute de fermieri.
- Uită-te la priveliștea de acolo. - Este uimitor!
Acum îți place!
Ce tare este!
Bun, înapoi la fermă, atunci?
Ceea ce însemna că era momentul pentru punctul culminant al călătoriei.
Trecuseră șapte luni de când Kaleb nu reușise să semene
o fâșie mare într-unul din câmpuri.
- Semănat. Nesemănat. - Semănat.
- Este semănat. - Nu l-ai semănat.
Iar acum urma să fie dezvăluit mementoul meu despre micul lui rateu.
Te uiți pe această fereastră aici, la fâșia aia mare de pământ, da?
- Cine a scris aia? - Eu am făcut-o.
CRĂPĂTURA LUI KALEB
Am făcut asta în flori sălbatice pentru că ție ți-a scăpat.
- Nu-mi vine să cred că ai scris asta. - Eu am făcut-o sigur!
Sfinte Sisoe!
Ar fi fost grozav să trecem de la acest tratament aniversar
direct la bucuria recoltării.
Dar mai întâi era
o treabă de rezolvat.
Trecuseră trei săptămâni de când Pepper și taurul
își făcuseră treaba,
și astăzi urma să aflăm dacă va fi mamă sau friptură.
Bună, micuțo!
Da, asta este. Asta este... Nu.
Nu... Toată lumea, țineți pumnii!
Am viața ei în mâinile mele.
Bine. Mă uit să văd dacă are un vițel pentru tine.
Te rog să găsești unul.
Da. Să vedem ce avem.
Nu este gestantă.
Asta este, nu-i așa?
Bag-o în restaurant.
Sigur, sigur nu are vițel?
Nu.
Și acum e grasă.
- Ce înseamnă asta? - Nu produce nimic.
Deci, aceste vaci produc lapte
și mențin și o sarcină.
Deci, ele lucrează.
Pepper nu lucrează, ea doar mănâncă aceeași cantitate
și doar pune grăsime pe ea.
Să sun la Merch Meats?
Uită-te la aia. Aia aduce bani.
- Cea din stânga... - Jeremy a fost mereu...
- A fost vaca lui preferată. - Este preferata mea.
Alege-ți alta.
Doamne, ce să fac? Hai să le dăm drumul.
Ce vei face?
Deci, prima vacă
este aproape gata.
A doua vacă este gata de...
- Dus în restaurant. - Dus în restaurant.
Deci, dacă vom avea nevoie să tăiem o a treia vacă...
Du-o la începutul săptămânii viitoare.
Să fie douăzeci și opt de zile.
- O alegem pentru că nu e gestantă? - O alegi pe cea care nu e.
Este la greutatea potrivită pentru tăiere, nu-i așa?
Altele au nevoie de cel puțin alte două, trei luni.
- Ea va trebui sacrificată. N-ai încotro. - Da.
Ai cheltuit deja mulți bani pe vaca asta.
Din punct de vedere tehnic, dacă vorbim de carne de vită...
aia ar merge.
- Nu ar trebui să ai preferate. - Nu ar trebui.
Of, Doamne!
Cred că s-ar putea să te alegi pe tine imediat.
Nu e gestantă.
Nici acum?
Hei, vreau să spun, plătim pentru taur.
Trebuie să-l dăm înapoi pentru că și-a făcut treaba la toate celelalte.
Nu mai plătim pentru taur.
Realitatea este că probabilitatea ca ea să rămână însărcinată este scăzută.
Deci, care este utilitatea ei la fermă?
Uite, se uită la mine. Uite-o.
Nu, doar se uită.
Of, Doamne!
La dracu'!
Lisa. Trebuie să încărcăm vaca!
AȚI URMĂRIT...
FERMA LUI CLARKSON
Subtitrarea: Ana-Monica Cojocărescu
Redactor Robert Ciubotaru