CLARKSONOVA FARMA
15. KAPITOLA PLETICHAŘENÍ
Farma Diddly Squat byla nyní zraněna.
Bez řádného parkoviště
byl obchod potápějící se loď.
A sen o restauraci byl mrtvý.
Ale všechno nebylo jen černé.
Protože napříč našim potížím s místním zastupitelstvem,
se probouzela matka příroda.
Jedu dobře?
To je dobré. Stůj.
-To je ono. -Tak pojďte.
-Pojďte. -No tak.
Ukázalo se jaro.
A tak po pěti měsících v zimním chlévě,
jsme mohli krávy konečně vrátit na pastvu.
-Podívej! Nadšené krávy! Svoboda! -Hej!
Jsou šťastné.
„Jsem volná a venku!“
Musí to být úžasné.
Zapomněly, jaké to je být volné.
Víš, že jsem přední světový motoristický novinář?
-Nevím, proč jsem s tebou nervózní. -Nemusíš se lekat
-pokaždé, když zastavím. -Protože se na mě díváš.
Mám oční vadu. Vidím dvě věci najednou
-jako helikoptéra Apache. -Jako zlatá rybka.
S rozvernými výrostky vypuštěnými na pastvě
Pojďte!
jsme vyvedli mámy a telata na jinou.
Pojďte!
Jen klid.
-Běž. -Ne.
Špatně. Zpátky dolů. Běž.
No tak. V klidu. Hodné holky.
Ne. Sem nechoď. Nedělej to.
V klidu.
Běž dolů. Ne. Prokrista.
Ne.
Po zmrzačení nás všech,
Blbá krávo.
Dolů.
jsme neposlušnou krávu konečně dostali na pastvu.
-Dobrá práce, Charlie. -Dobře, Charlie Irelande.
-Podívej se na to. -To je pohled.
Víš, co to teď chce? Šálek čaje.
Pak jsme dostali další dobré zprávy. Protože o pár dní později
ptačí policie rozhodla, že je ptačí chřipka na ústupu,
a mohli jsme vypustit i slepice.
Je to tady, holky. Jdete ven.
To je ono.
Otevírá se! Jste volné!
Podívejte. Společná pastva je zpátky.
Konečně.
Šest měsíců.
-Je to vůbec nejdelší ptačí chřipka? -Jo.
-Zatím ta nejhorší. -Vážně nejhorší?
-Dostalo se to do bodu... -Hej!
-Kde se tam vzal? -Ježíši.
Ten kohout byl šest měsíců v ženské věznici.
Dámy se mu zamlouvají.
Ale i když bylo skvělé mít zvířata venku,
stále jsme měli obavy, jak bude moct farma vydělávat,
když byla vystavena tolika zákazům od zastupitelstva.
Budeme se muset pohybovat v šedých vodách kliček
a mazaně obcházet příkazy.
Jo.
Bude to hodně na hraně,
ale musíme zůstat
v mezích zákona.
Musíme zůstat na správné straně.
A tuto novou politiku jsme zavedli v den, kdy jsme otevřeli obchod
-po zimním spánku. -Tak jo.
Tohle dáme... Chleba dáme sem.
Většina zboží byla vyrobena buď v Diddly Squat,
nebo v zastupitelstvem nařízených 16 mílích.
Tohle je místní, to je v pořádku. Všechno tohle.
Všechno tohle je místní. To taky.
FARMA DIDDLY SQUAT RYCHLOST A VÝKON
Ale tašky, čepice a trička nebyly místní vůbec.
FARMA DIDDLY SQUAT NEJLEPŠÍ TAŠKA NA SVĚTĚ
Díky. Zdravím. Jak se máte?
A tak, v den znovuotevření...
Trička neprodáváme. Rozdáváme je.
Dobře.
Když si koupíte růžičkovou kapustu za 20 liber, dám vám tričko zdarma.
Důvod je komplikovaný.
-To je v pořádku. -Skvěle.
-Jen jednu? -Jo.
Zelené jablko?
-Dobrá práce. -Skvěle.
JABLKO ZA 15 + ČEPICE ZDARMA!
Výborně. Děkuji.
Jakou bramboru? Mám bramboru s plameny.
BRAMBORA ZA 25 + TAŠKA!
-Prosím. -Mockrát děkuji.
Výborně. Děkuji.
-Nechte si chutnat. -Děkujeme.
Funguje to.
A myslím, že lidem se líbí, že můžou kupovat naše věci.
Nebo ne. Můžeme jim to dát zadarmo, když to nesmíme prodávat.
Mezitím, venku,
Charlie vymyslel plán, jak vyřešit problém s parkováním.
Je tu taková klička.
Je to 28denní plánovací oznámení.
Což znamená, že můžeme používat jakýkoli pozemek
jako dočasné parkoviště na 28 dní.
Takže můžeme použít pole za námi.
Jeremy má naštěstí několik polí,
takže můžeme použít tohle na 28 dní,
a pak tamto na 28 dní,
abychom zajistili bezpečné parkování pro zákazníky.
OBCHOD DIDDLY SQUAT
Bohužel nebyl žádný chytrý způsob, jak znovu nastartovat restauraci,
jak jsem vysvětlil Alanovi, když se tu zastavil.
Problém je v tom, že si nemůžu dovolit jít za státním tajemníkem.
Jo.
Musíme projít procesem plánování s panem Nočním Oblohou.
Zabere to víc než rok, 18 měsíců.
Pak bude další zasedání
a další a další...
Je to směšný,
tamhle na poli máme stodolu, co tam je 100 let.
Po deseti letech s ní můžeš dělat, co chceš.
Říkají, že farmáři můžou používat stodoly jako krámky nebo...
Můžeš z toho něco udělat.
-Počkej. Ta stodola? -Jo, ta uprostřed pole.
-Nepotřebujeme povolení? -Ne.
-Takže z ní můžeme udělat... -Ano.
-Můžeš. -restauraci?
Už je na tvém pozemku.
Jen ji opravíš. Krásná stará stodola.
A co proud?
Máme tři fáze, to stačí. Vodu tam zavedeme.
-Nepotřebujeme stavební povolení? -Ne. Na 99,9%.
Stává se ze mě lidský stativ.
Než jsem omdlel štěstím,
zavolal jsem Charliemu, aby prověřil, co Alan řekl.
-Ahoj, Charlie. Jeremy. -Ahoj.
Alan přišel s nápadem...
A o půl hodiny později...
Můžeme to udělat.
Protože je to budova v dobrém stavu, mělo by to být v pořádku.
Zdi jsou dobré, střecha taky.
Střecha není, ale opravíme ji.
Můžeme tomu dát nový účel. Proč to nikoho nenapadlo dřív?
Nevím. Nevím, ale...
To byl výsledek.
Tohle byla nejlepší klička ze všech.
Když je stodola menší než 150 metrů čtverečních,
a starší než deset let,
farmář s ní může dělat, co chce.
Není v nejlepším stavu. Ale podívejte.
Když spravíme vazbu
a sem dáme stoly a židle...
Podívejte na ten výhled k nedělnímu obědu.
Protože by tam bylo místo jen na malou kuchyň,
většina vaření by musela probíhat v samotné farmě.
PŘÍPRAVNÁ KUCHYNĚ
Rozhodl jsem se, že by ta dvě místa měla být propojena něčím, co plánuji věky.
Novou cestou.
RESTAURACE
Tohle dejte sem.
Zatímco Alan začal opravovat stodolu,
Jo, kluci.
já připojil starý pluh k Thunderbirdu Four
a začal práci na cestě,
která přinese i jiné výhody.
Polní kvítí po stranách bude hezké.
A můžeme jet tady, přes silnici,
na parkoviště obchodu,
a pak máme přístup ke zbytku farmy,
aniž bychom museli na silnici a všem překážet.
Je to chytré. Měl jsem skvělý nápad.
Teď musím jet naprosto rovně.
To bylo těžší, než jsem čekal.
Musím jet napravo od telegrafního sloupu.
Tam bude vstup.
Jo. Raz, dva... šest. Tam.
Příjezd Kaleba.
-Co je? -Navrhuju, abys přestal.
Proč?
Není to rovné. Říkal jsi, že chceš rovnou čáru
od té brány k nové, která bude tam...
Souhlasím. Můj první pokus byla katastrofa.
-Která to je? -Tahle.
Je to hrůza!
Tamta... Nevím, co jsem dělal.
Mířil jsem k záchodům.
V půlce mi došlo, že jedu špatně. Tak jsem to stočil doprava.
Je to nanic.
Vím, že mi to rád říkáš.
Kdepak. Radši to udělám pořádně a je to.
Když jsme cestu konečně vyznačili,
potřeboval jsem něco pořádného na vytvoření cesty.
A to znamenalo vykopat malý lom.
Zavolal jsem proto zpátky Leeho, stavitele kravského chléva,
jeho hochy
a hodně jejich strojů.
Je to výrobní linka. Vykopává velké kamení
a dává ho do drtiče.
Tady ho nabere a hodí sem.
Naberu ho, naložím na korbu a ty pojedeš.
Kde to vyložíte?
První náklad je tamhle.
Jedeme.
Nákladní vlak, bejby Chci být jak nákladní vlak
To je pecka.
Hele, co děláme. Těžíme.
Jestli máte aspoň malou zahrádku, rozkopejte ji
a udělejte si lom, protože je to legrace.
Tohle by mohlo být piano.
Je? Nevím.
Hleďte na můj úsudek.
Brzy byl čas udělat cestu.
Jsem nanic.
Protrhl jsem tu plachtu.
Kalebe, tohle mi nejde.
Tohle a stříhání ovcí nedokážu.
A setí. Kultivace. Prořezávání křoví. To taky.
Ten seznam je nekonečný.
Z této práce jsem se vyhodil
a znovu se najal na řízení válce,
což pro mě bylo poprvé.
Teď stisknu to zelené tlačítko, aby to vibrovalo.
Připravení?
Páni...
To si užívám.
Ano.
To je ale příjemný způsob, jak strávit den.
Nechat si natřásat zadek,
zatímco sedím s nohou přes nohu v pohodlné sedačce
a dělám mužnou práci.
Bohužel jsem to po chvíli musel přenechat Leemu,
protože na farmě byla další práce, které jsem se musel věnovat.
-Jednou z nich bylo setkat se s Pip, -Jak se vede?
vychvalovanou kuchařkou, která by mohla vést restauraci.
Už máme vlastní med, vejce.
Máme tu mouku na těstoviny.
Můj syn dělá naše vlastní chilli omáčky.
Máme jehněčí. A teď i hovězí.
Myslím, že tu máte začátek skvělé restaurace.
Můžete použít všechno, od hlavy k ocasu zvířat.
Jakou kuchyni jste vařila?
Vařila jsem italskou, francouzskou, britskou kuchyni.
V mé nynější restauraci mícháme spoustu evropských kuchyní
s trochou japonského vlivu.
Jde o to,
že vidím, kdo chodí do obchodu a kdo přijde.
Jezdí v subaru,
-Můj strýc měl subaru. Jo. -Jo.
Na takové lidi cílím tu restauraci,
lidi, kteří nechtějí troje hranolky na tři způsoby,
a nechtějí nic nóbl.
Asijská fúze nejsou slova,
-která ocení. -Ne.
„Jdi se vycpat“ bude odpověď
na jakýkoli pokus o vylepšení
-steaku nebo masového koláče... -Jo.
Pak jsem Pip provedl
a začal s hlavním hřebem jejího menu.
Tady to je.
Tyhle dvě půjdou na popravu.
-Dobře. -Budeme je vařit.
Jsou obrovské.
Sem dáme přípravnou kuchyni.
Dobrá přípravná kuchyně?
Je obrovská. Větší než moje.
-Máte řezníka? -Jo.
-Jde to přes chlápka jménem Henry, -Jo.
který vypadá jak Andy Garcia v Nedotknutelných.
Andy Garcia je náš řezník.
-Vidíte ty papričky? -No jo.
Máte tisíce a tisíce chilli papriček,
-což je... -Jo. Čili omáčka.
Protože zatím byla ohromená,
čekala, že restaurace bude skvělá.
Panebože.
-Je to holé. -Jo.
Aha. Sakra.
Tohle je kuchyně.
To je malé.
-Dokončovací kuchyně. -Kde je zbytek?
-Co? -Protáhnete to ven?
Ne, nesmíme. Rada to nepovolí.
Kvůli pravidlům, které jsem nenapsal,
můžeme mít venku stejný prostor
jako uvnitř.
-Ne pod střechou, ale s deštníky. -Jo.
Takže to bude odsud až k té zdi.
Jo.
To jsou stoly a židle.
Jo. Dostanete sem tak 45 stolů.
Něco mě napadlo.
Nešlo by tu kuchyni protáhnout a dát sem gril?
Ne. Rada to nepovolí.
Po vstřebání faktu, že bude vařit v krabici od bot,
se mě Pip zeptala, co chci vidět v nabídce,
doufajíc, že jí dám přesné instrukce.
Viděla jste ten film Prasátko Babe
-s tím prasetem? -Jo.
Víte, jak přijde domů a je tam jeho žena?
Co mají k večeři, to chci v podstatě v restauraci.
Nevím, co jedli, ale představuji si,
že to chci podávat.
Aha.
S těmi cennými informacemi
se Pip vydala pracovat.
A já se vrátil k zapeklité věci oplodňování krav.
Poslední kolo umělého oplodnění fungovalo u Dini.
Ale ne u Pepper, která potřebovala další injekci.
Tady je Dilwyn ve své obvyklé pozici.
Ahoj. Můžu ti potřást rukou?
A dnes jsme měli zjistit, jestli byla v tom.
Tak jo, špatné zprávy.
-Žertuješ. -Ne, není březí.
A všechno tam má.
Zkontroloval jsem jí vaječníky, všechno běží.
Ale nevidím důvod, proč by nezabřezla.
Chudinka Pepper.
Co se děje, zlatíčko?
To je škoda. Musíš se rozhodnout, co dál.
-Nemusíme... -Můžu...
Zeptám se veterináře.
Co by podle tebe farmář udělal?
Hodil by tam býka.
-Býka? -Jo.
Farmář si ho pronajme?
Býk se dá pronajmout, jo.
-Jak dlouho by tam musel být? -Dva měsíce.
Takže by tu žil býk, hned u pěšiny.
-Nemusí se vyměnit plot... -Musíš tam dát cedule.
Jo.
Je tu riziko.
Když se dostane ven, všichni zpanikaří.
Většinu času tady nebude, aby někoho zabil.
-Jo, může někoho zabít. -Aha.
Takže sem můžeme dát býka.
-A ten elektrický ohradník... -Oplotím to.
-Co? -Oplotím to.
Nechceme toho býka v kuchyni.
-To ne. -To by bylo překvapení!
Ledaže by byl moc hezký.
Najít přítele pro Pepper zabralo několik dní.
Tak jsem se mezitím pustil do jiné důležité práce,
výsadby plodiny zvané echium.
Patnáct milimetrů na barel.
Musím jít. Jsem na 20. Dva centimetry.
To znamenalo, že Kaleb musel udělat pár úprav na sečce,
Dobře.
ale ujistil jsem ho, že to bude stát za to.
Momentálně ječmen a pšenice.
-Asi 300 liber za tunu. -Jo.
-Řepka je 700 liber za tunu? -Jo.
-Fakt hodně. -Jo.
-Chceš vědět, kolik je za tohle? -No jo.
4 200 za tunu.
Vážně?
Pojďme pěstovat echium. Tak, nastavil jsem to.
-Víš, co to je? -Ne.
Vegani nejedí olej z tresčích jater nebo ryb. Očividně.
Ale můžou jíst tohle, což je to samé. Má to omega-3, omega-6, omega-9.
Je to moc dobrý
-olej. -Jo.
Moc zdravý. Vegani ho zbožňují.
Profitujeme z veganství, což se mi líbí.
A včely echium zbožňují.
Když Kaleb dokončil nastavení,
násypku jsme naplnili veganským zlatým prachem,
řekli počítači, co bude sít...
Čtyři, osm, dva. Dobře.
Představ si, kdyby NASA používala takový počítač.
Kdo je Nassie?
A vyrazili.
Podívejte. S mým parádním novým závažím
nejezdím po zadních!
Celé to má asi 15 tun.
Na pěstování echia je dobré,
že se jen zřídka stříká chemikáliemi nebo hnojivem.
Takže nejsou potřeba koleje.
Špatné je, že jsem zapomněl, jak všechno funguje.
Musím nastavit rychlost ventilátoru.
Nastavit.
To ne. Sakra. Asi jsem...
Kalebe, slyšíš mě?
Nepamatuju si, jak ten počítač nastavit.
Zemědělský zárodek mi tu techniku trpělivě vysvětlil.
-Ten malý traktor nahoře, pamatuješ? -Ne.
Tuhle sečku jsem nikdy nepoužíval.
Ale jo. Sel jsi pšenici a podělal to.
-Nesel jsi přes sloup? -Ano.
-Viděl jsi ten kopanec? -Šel jsem tam.
Drž se psaní. Tohle nech na mně.
Ne, nemusí se dělat koleje.
Nejsou potřeba, proto to dělám.
Nemusíš se moc snažit, jo.
Kaleb pokračoval v mém osvěžovacím kurzu.
Přetáhni to nahoru.
-Vidíš ten nápis „Značky“? -Jo.
Stáhni to dolů.
-Tudy? -Jo.
A vytáhnout.
A sakra.
Ne. Vrať to zpátky.
Počkej. Ne.
Jo.
Do hajzlu.
Čí nápad byl pěstovat echium?
Konečně jsem byl připraven.
A je to.
Stůj!
Rychlost ventilátoru, 39 000 otáček za minutu. Skvělé.
-Stůj! -Jeremy, zastav.
Jsi jako buldozer.
Vepředu máš haldu hlíny.
Osivo neproudí sečkou.
Cože? Co je osivo?
Jedině můžu zvednout sečku na radlici.
Ale pak nebude rovně.
-Víš, že to budeme muset rozprášit. -Jo.
Nerozumím, co...
Nemůžu to jen vyrovnat? Nahoře to vytlačit.
Nesnáším, když leze do strojů za traktorem.
Každou chvíli uslyšíme čvachtavý zvuk.
A pak sirény. A soud.
A pak zvuk mého nářku ve vězeňské cele.
Jakmile Kaleb dokončil, co tam vzadu dělal,
jel jsem dál.
Tak jo. 10 km/h.
A měl jsem v podstatě jednu práci.
Dělal jsem drážku do pole svým značkovačem,
abych při zpáteční cestě,
když budu držet tu drážku uprostřed své kapoty,
věděl, že jsem přesně tři metry
od kousku, co jsem už osel.
Nespouštěj z toho oči, Jeremy. Sleduj to.
Nespouštěj z toho oči.
Nicméně, když jsem se otočil,
došlo mi, že kvůli tomu, jak bylo pole zoráno,
drážka byla z mé kabiny neviditelná.
Do hajzlu.
Nemám ponětí.
Není vidět.
Snažím se zjistit, kde se malý železný brouček toulal polem.
Nic to nedělá.
Přes většinu pole jedu dvakrát a po části nejedu vůbec.
Do hajzlu.
Až to vyroste, budu mít průšvih.
To osivo je moc drahé, abych to dál babral.
Kalebe, nevím, co dělám. Nevidím tu podělanou značku.
Prostě ji nevidím.
Připravil jsem se na obvyklé nadávky,
ale překvapivě nepřišly.
Je to těžký, uznávám. Nebudu nadávat, když něco vynecháš.
Kaleb se pak rozhodl použít svůj válec, aby udělal v půdě vlnovku.
Až můj kovový brouk přejede vyrovnaný pás půdy,
uvidím tu značku lépe.
Myslíš, že uvidím ty drážky,
když uděláš tu vlnu?
Jo.
Vidíš ten rozdíl?
Jo. Vidím, kde jsi byl.
Má pravdu, tohle všechno mění.
Teď to dokážu.
Trocha týmové práce zachránila mé veganské šunky.
Tam, kde jsi, je to perfektní.
-Přesně tak. -Jo.
Tady jsi, krásko.
Když bylo echium vyseté, dostali jsme zprávu, že býk je na cestě,
což znamenalo, že jsem musel udělat přípravné práce
s mým šéfem ochranky.
Býk přijede ve tři.
Takže asi za hodinu?
Musíš sem dát cedule pro tuláky, protože je to veřejná cesta,
že tam je býk. Ale tohle je zajímavé.
Nemůžeš tam dát ceduli „Pozor býk,“
protože bys přiznal, že to je nebezpečné.
A to mě dělá odpovědným.
Ale nemůžeš říct, že to je bezpečné...
Napadl tě býk?
Tak jo. Mám tady cedule.
Nechal jsem je udělat.
BÝK NA PASTVĚ (ŽÁDNÉ ČERVENÉ KALHOTY)
Znáš ty lidi,
co pořád fňukají...
...v červených kalhotách v hospodě?
AKUPUNKTURA ZDARMA
POZOR BÝK (TULÁCI VÍTÁNI)
No jo.
BÝK NA PASTVĚ
Když jsme přidělali cedule,
ukázal jsem Geraldovi, jak používám zemědělskou techniku
jako opatření na zadržení býků.
Takže máme elektrický ohradník.
Když to nezabere,
dal jsem sem tohle...
...jako bariéru.
Aby se nedostal na pěšinu.
Bez představy, jestli jsem udělal dobře nebo ne,
jsme čekali na příjezd býka,
kterého jsme si vypůjčili od rodiny, která nám dodala krávy.
-Ahoj. -Ahoj.
Rád vás vidím.
-Je tady? -Gigolo dorazil.
Panebože, má obličej s kruhem.
Už jde. Pojď, chlapče.
Hele jak má velkou hlavu. Je obrovský. Hele.
-Pojď, chlapče. -Hodný hoch.
Podívej na jeho kulky.
Tak běž.
Liso, chtěla bys vědět, jak se jmenuje?
Jo.
Jmenuje se Maestro.
Lamač srdcí Maestro. To je jeho jméno.
-Hele, jak běží! -Podívej na ty holky,
jak si jdou užít.
-Jdou po něm. -No jo.
Chtějí na něj skočit.
Je to jako noční klub.
„Vyber si mě! Vyber si mě!“
-Už na to jde. -Ne, to je kráva.
-Jo. -Je to holka.
-Kráva ojíždí jeho? -Jo.
Co to sakra je? Přivezli jste teplou krávu?
-Proč se to stalo? -Nepanikařte.
-Ne, ony... -Ale to není...
Oťukávají se.
Všechna ta telata jsou jeho.
-Vážně? -Jo.
-Měl všechny ty ženy? -Jo.
Jsou to jeho telata.
Děláme si starosti s Pepper vzadu.
Potřebujeme, aby ji...
Hele, míří k ní. Jde k Pepper.
-Problém je v její váze. -Nebude se mu líbit, protože je tlustá?
-O to nejde. Ale... -Tak co?
Když moc ztloustnou, je těžší zabřeznout.
-Vážně? -Jo.
Jdou do závětří?
Ukazují mu, kde je voda.
Spíš, kde je slabý plot.
„Tady se opři.“
Byl to dokonalý, šťastný okamžik.
Ale když všichni odešli,
nezbylo mi než přemýšlet o tom, co bylo v sázce.
Už třikrát
jsme se pokusili Pepper zapustit
umělou inseminací a nezabralo to.
Tohle je její poslední šance.
Když se mu nepodaří ji oplodnit...
Domyslete si to.
O pár dní později
jsem okusil, jaké to domýšlení bude,
protože byl čas porazit první krávy pro restauraci.
Víš, která to je?
-Ta vzadu? -Jo.
2-9-7.
Ví to.
Je smutné, když jdou dvě zvířata.
Víš, když jich máš 30...
-To jsi říkal. I Lisa. -No jo.
Když odvážíš ovce, říkáš si: „No jo.“
Ovcí mi líto není.
-Blbý ovce. -Taky se ti to nelíbí.
Vůbec.
Jdeme na to?
-Tak běž. -Šup tam.
Nerad tam nechávám toho jednoho samotného, bude mu smutno.
Vzpomínám si, jak jsem sem jel s ovcemi. Bylo to strašné.
Dneska to rozhodně nebude lepší.
Tak pojď.
Pojď, krávo.
To je ono.
Soukromé zabití, jo?
-Jo. -Soukromé co?
Soukromé zabití.
Soukromá porážka.
-Jo. -Podepište to a napište datum.
-Tuhle část? -Jo.
Tady to je.
-Už je po něm? -Ne, je tam.
Jo? Ovce už byly minule zabité,
-než jsme to podepsali. -Můžete jít za ním.
-Ne, mohl bych. Uvidíme. -Ne? Jo.
Pojďme se na něj podívat.
-Díky, Jezzo. -Clarkson.
Dobré ráno.
V kotci Dignitas jsem se setkal se šéfem jatek,
-Dobré ráno. -Jak se máte?
Děkuji.
který při mé poslední návštěvě s ovcemi
našel správná slova, abych se cítil ještě hůř.
Je to škoda, jsou to pěkné ovce.
Tentokrát jsem doufal, že bude chápavější.
Bude z něj pořádná flákota.
Tak zatím, krávo.
Uvidíme se.
Musím si připomínat, že odvedl svou práci pro půdu
a nakrmí tisíc lidí.
Proto jsem ho měl.
Stejně jsem musel přemýšlet následující týden,
kdy měla jít na porážku kráva číslo 2.
Protože se kola restaurace začala otáčet,
Alan a jeho hoši měli plné ruce práce se stavbou.
A i přes mé nesmyslné požadavky o prasátku Babe a Subaru,
přišla Pip s nabídkou, která měla uspokojit.
-To je býčí jazyk, což znám... -Jazyk mám moc rád.
Je jen jeden, není tak velký a nenakrmí...
-Můžu ochutnat? -Jo. Poslužte si.
Co máme tady?
Vejce a okurky.
Udělal jsem to.
Sakra.
Kdykoliv někdo něco ochutnává v televizi, vždycky udělají,
i když je to odporné. Taky jsem to udělal.
No, snad to není odporné.
Ne, je to vynikající. Ochutnám to jehněčí.
-Jehněčí hrudí. -Chili?
Chili, trocha octa, česnek,
máta, koriandr, olivový olej, trocha cukru.
To je úžasné.
-To je naše mouka? -Jo. Vaše pivo.
-To je vážně pivní chleba. -Jo.
-Pivní chleba jsem nikdy nejedl. -Je dobrý.
Propána, Pip, to je tak dobré.
A tohle je šlehané vepřové?
-Sádlo. Jo. -Sádlo?
-Myslela jsem... -Je to v časopisech o hubnutí.
No jo, všechny jsou skvělé.
Ale hlavně bylo jasné, že Pip dokáže s krávou zázraky.
-Tatarský biftek? -Jo.
To je úžasné.
Tohle je hovězí vývar a dala jsem tam i kostní dřeň.
Dřeň je moje oblíbená.
-Tohle je roštěnec, jo? -Jo.
Jen se solí?
Jo. Trocha rozmarýnu a másla.
-Naše brambory? -Jo.
-Taky rozmarýn? -Jsou skvělé na opékání.
-Bude se to podávat takhle? -Jo, pak to přinesou.
-Dostanou takový kus masa? -Jo.
Pip, je to výborné.
Už se na to těším. Vážně to uskutečníme.
Věděl jsem, že dokážeme sestavit působivou nabídku z produkce naší farmy
a od našich sousedů.
A že jídlo bude mít hladkou cestu od kuchyně k restauraci,
protože cesta se pěkně rýsovala.
Měl by sis tam dát víc světýlek, Kalebe.
Jsme konstruktéři,
třeba jich není dost.
Tady máš, blbečku. Neskončíme po tomhle?
Jo. Teď vypadáš jako stařec.
Rád řídím s nohou přes nohu.
Sedíš tam s brýlemi na špičce nosu, s nohou přes nohu,
čteš si článek o tom, jak si ho ráno postavit.
Popravdě jsem se cítil jako stařec celý den.
A příštího rána jsem zjistil proč.
Už zase?
Sakra.
Ale protože tohle je farma, a ty se nemůžou jen tak zastavit,
rozhodl jsem se inspirovat Putinovým proticovidovým protokolem
a domluvil ranní schůzku s Charliem.
Ahoj, Jeremy.
Omlouvám se. Můžeš být Macron a sednout si tam.
Co tu máme?
Několik věcí. Máme vyjádření plánovací rady.
-Aha. -Hele, kdo tu je.
G-Dawg!
Je ti líp?
Pořád jsi pozitivní?
Můžeme něco podotknout?
Jemu je přes sedmdesát, je pozitivní a maká.
Mně je přes šedesát, pozitivní a makám.
Na rozdíl od generace padavek.
Mám pár novinek.
Vrátili nám vyjádření od plánovacího výboru.
Dopředu jsme oznámili,
že budeme budovat cestu.
No, zamítli to.
-Zamítli polní cestu? -Jo.
Řekli, že už jsme začali a není považovaná za rozumnou
a nezbytnou pro zemědělský chod jednotky.
-Nemůžeš si udělat cestu na vlastní farmě? -Ne, ty nemůžeš.
Přesně.
Výbor nám nedovolí pokračovat.
Proboha živýho.
Slyšel jsi někdy, že by farmáři zakázali udělat cestu?
-Nikdy. -Nikdy?
A co restaurace?
Nesmí se to dozvědět, protože by nám to nějak zatrhli.
Ne, ale celá vesnice nás špehuje.
PŘÍŠTĚ
Ty krávo! Podívej.
Tímhle to neskončí. Je to jen první fáze.
Dohodli jsme se na pár týdnech, ne na dvou dnech.
Odpočet začal.
Překlad titulků: Ludmila Vodičková
Kreativní dohled Kristýna