ФЕРМА КЛАРКСОНА
РОЗДІЛ 15 МАХІНАЦІЇ
Ферма Diddly Squat страждала.
Без належної автостоянки
магазин був схожий на корабель, занурений нижче рівня води.
І мрія про ресторан померла.
Але не все було так безнадійно.
Бо подалі від наших труднощів з місцевою радою
прокидалася матінка-природа.
Як кут?
Непогано. Стоп.
-Ось так. -Давай.
-Продовжуй. -Давай.
Настала весна.
І ось, після п'яти місяців у зимовому сараї,
ми нарешті могли випустити корів назад на поля.
-Погляньте! Радісні корови! Вільні! -Агов!
Такі щасливі.
«Я вільна і на свободі!»
Напевно, їм добре.
Вони забули, як це — бути вільними коровами.
Ти знаєш, що я — провідний автомобільний журналіст?
-Я нервуюся, коли їду з тобою. -Не треба…
-Щоразу, коли я під'їжджаю. -Бо ти дивишся на мене.
У мене бінокулярне бачення. Я бачу дві речі одночасно,
-як вертоліт «Апач» абощо. -Як золота рибка.
Після того, як буйних підлітків випустили на одне поле…
Ну ж бо!
…нам довелося випускати мам і телят на іншому.
Вперед!
Спокійно. Спокійно.
-Давайте. -Ні.
Не сюди. Не сюди. Ні, не туди. Назад, вниз з пагорба. Назад. Давай.
Ну ж бо. Спокійно. Молодці, дівчатка. Ну ж бо.
Ні. Ні, не йди сюди. Не роби цього. Не роби цього.
Спокійно.
Спускайся. Вниз. Ні, ні. Трясця твоїй матері.
Ні, ні.
Покалічивши майже всіх нас…
Йди до біса, корово.
Вниз.
…теля-порушника нарешті загнали на поле.
-Молодець, Чарлі. -Молодець, Чарлі-ірландцю.
-Погляньте на це. -Яке видовище.
Знаєте, що потрібно? Чашка чаю.
Потім була ще одна хороша новина. Тому що через пару днів
пташина поліція заявила, що пташиний грип йде на спад
і ми можемо випускати курей на волю.
Ось так, дівчатка. Ви виходите.
Ось так.
Відчиняється! Ви вільні!
Поглянь на них. Зграя знову пасеться.
Нарешті.
Шість місяців.
-Це найдовший період грипу? -Так.
-Найгірший з усіх. -Справді?
-Дійшло до того, що… -Агов!
-Звідки він взявся? -Господи.
Цей півень півроку сидів у жіночій в'язниці.
Йому подобалися жінки.
Але хоча було чудово, що тварини на волі,
ми все ще турбувалися про те, як ферма може заробляти гроші,
коли на неї накладено стільки обмежень з боку ради.
Доведеться жити в мутно-сірій зоні лазівок
і хитрих схем — от що нам доведеться робити.
Так.
Буде дуже мутно і дуже сіро там,
де ми будемо жити, але ми повинні залишатися…
В рамках закону.
Ми маємо залишатися на правильному боці.
І ми почали цю нову політику в день, коли знову відкрили фермерський магазин
-після зимової сплячки. -Гаразд.
Гаразд, давайте покладемо… Весь хліб сюди.
Більша частина товару була вироблена або на Diddly Squat,
або в радіусі 26 км, встановлених міською радою.
Все, що місцеве, це добре. Це все місцеве.
Це все місцеве. Це все місцеве.
ФЕРМА DIDDLY SQUAT ШВИДКІСТЬ І ПОТУЖНІСТЬ
Але сумки, шапки і футболки були зовсім не місцеві.
ФЕРМА DIDDLY SQUAT НАЙКРАЩА СУМКА… У СВІТІ
Дякую. Привіт, привіт. Як справи?
І ось, в день відкриття…
Ми не продаємо футболки. Ми їх роздаємо.
Гаразд.
Якщо ви купите брюссельську капусту за 20 фунтів, я подарую вам футболку.
На це є складні причини.
-Так, гаразд. -Чудово.
-Одну капусту? -Так.
Зелене яблуко?
-Гарна робота. -Чудово.
15 ФУНТІВ ЗА ЯБЛУКО + ОТРИМАЙТЕ КАПЕЛЮХ У ПОДАРУНОК!
Чудово. Дякую.
Яка картопля? У мене є картопля з полум'ям.
25 ФУНТІВ ЗА КАРТОПЛЮ + ОТРИМАЙ СУМКУ В ПОДАРУНОК!
-Прошу. -Дуже дякую.
Чудово. Дуже дякую.
-Скуштуйте картоплю. -Дякую.
Це працює добре.
І я думаю, що людям подобається те, що вони все ще купують наші товари.
Або отримають їх безкоштовно, якщо ми не зможемо їх продати.
Тим часом на вулиці
Чарлі придумав сміливий план, як вирішити наші проблеми з паркуванням.
Є маленька лазівка.
Це повідомлення про планування за 28 днів.
Це означає, що ми можемо використовувати будь-яку земельну ділянку
протягом 28 днів як тимчасову автостоянку.
Отже, ми можемо використовувати поле позаду.
На щастя, оскільки Джеремі має кілька полів,
ми можемо використовувати це поле 28 днів,
а потім можемо використовувати оте протягом 28 днів,
щоб люди могли безпечно припаркуватися біля магазину.
DIDDLY SQUAT ФЕРМЕРСЬКИЙ МАГАЗИН
На жаль, однак, не було ніякого хитрого способу відкрити ресторан,
що я і пояснив Алану, коли він зателефонував.
Проблема в тому, що я не можу дозволити собі звернутися до міністра.
Так.
Ми повинні пройти процес планування з любителем «Неба вночі».
Це займе більше року, 18 місяців.
Буде ще одне засідання комітету з планування,
а потім ще одне, і…
Це безглуздо,
у нас в полі є сарай, який стоїть там вже 100 років,
а через 10 років — робіть, що хочете.
Кажуть, фермери можуть використати сарай під магазинчик чи…
Ти можеш перетворити його на щось.
-Зачекай. Той сарай? -Так, той, що посеред поля.
-А дозвіл не потрібен? -Ні.
-То ти кажеш, що ми можемо зробити… -Так.
-Так, можете. -…ресторан?
Це вже на твоїй землі, це вже там.
Просто відремонтуй. Гарний старий сарай.
А що з електрикою?
У нас є три фази, вистачить. Воду теж можна провести.
-Дозвіл на будівництво не потрібен? -Ні. Я впевнений на 99,9%.
Я фактично стаю людиною-штативом.
Перед тим, як втратити свідомість від щастя,
я зателефонував Чарлі, щоб він перевірив, про що говорив Алан.
-Привіт. -Привіт.
У Алана з'явилася ідея…
І через півгодини…
Нам дозволено це зробити.
Тому що це міцна конструкція, все повинно бути гаразд.
Стіни в порядку, дах в порядку.
Дах не в порядку, але його можна полагодити.
Ми можемо його переробити. Чому до цього ніхто не додумався раніше?
Я не знаю. Я не знаю, але це… Тобто…
що за… Що це буде за результат.
Це була найкраща лазівка з усіх.
Якщо сарай менше 150 кв.м
і йому більше десяти років,
то фермер може робити з ним все, що йому заманеться.
Він не зовсім у хорошому стані. Але погляньте на це.
Якщо ми відремонтуємо цю А-образну раму, як би вона не називалася,
а потім поставимо тут столи і стільці навколо…
Подивіться, який у вас буде вид за недільним обідом. Погляньте.
Оскільки тут є місце лише для крихітної кухні,
більшу частину приготування їжі доведеться робити на самій фермі.
ПІДГОТОВЧА КУХНЯ
Ці два місця мають бути пов'язані між собою чимось, що я давно планував.
Нова фермерська дорога.
РЕСТОРАН
Краще встановіть це тут.
Поки Алан займався ремонтом сараю…
Так, хлопці.
…я причепив до «Тандерберду-4» старий плуг
і почав працювати над своєю дорогою,
яка мала б і інші переваги.
Польові квіти збоку будуть прекрасними.
І ми можемо заїхати сюди, через дорогу,
на стоянку фермерського магазину,
тоді можна отримати доступ до другої половини ферми,
не виїжджаючи на дорожню мережу, не заважаючи нікому на дорозі.
Це… Це розумно. Розумно з мого боку.
Тепер я повинен їхати по абсолютно прямій лінії.
Це було важче, ніж я думав.
Мені треба їхати праворуч від телеграфного стовпа.
Там буде вхід.
Так. Один, два… шість. Ось так.
Приїзд Калеба.
-Що? -Я пропоную вам зупинитися.
Чому?
Це не дуже рівномірно. Ви сказали: «Я хочу абсолютно пряму лінію», —
від цих воріт до нових воріт, які будуть там.
Я згоден. Моя перша була катастрофою.
-То яка з них? -Ця.
Це просто жах!
Ось ця, я… Бог знає, що на мене найшло.
Я цілився в туалети.
Але на півдорозі зрозумів, що неправильно. Тож довелося повернути правіше.
Це відстій.
Я знаю, що ти любиш мені це казати.
Ні, не подобається. Я б хотів, щоб все було зроблено як слід, і все.
Як тільки маршрут був нарешті розпланований,
мені знадобилося трохи наполегливості, щоб прокласти саму трасу.
А це означало викопати невеликий кар'єр.
Це означало повернути Лі, будівельника корівника,
та кількох його хлопців…
і багато його техніки.
Це виробнича лінія. Він викопує великі камені,
кладе їх в дробилку.
Він піднімає і кидає сюди.
Я забираю і кладу в твій причеп, а ти їдеш.
Де ти збираєшся їх викинути?
Перша партія ось тут.
Поїхали.
Товарний потяг, крихітко Хотів би я бути товарним потягом
Це просто хіт.
Подивіться, що ми робимо. Копаємо кар'єр.
Якщо у вас є хоча б маленький садок, заради Бога, перекопайте його
і зробіть кар'єр, бо це весело.
Може це піаніно, насправді.
Ні, це воно? Я не знаю.
Подивіться на моє рішення.
Настав час прокладати дорогу.
Я облажався.
Я зробив дірку в поліетиленовій плівці.
Калебе, я в цьому нікудишній.
В цьому і стрижці овець.
І в сіянні. Культивації. Обрізанні живоплоту теж.
Список можна продовжувати.
Звільнивши себе з цієї роботи,
я знову найняв себе водієм катка,
який для мене був першим транспортним засобом.
Здається, треба натиснути на зелену кнопку, щоб вона завібрувала.
Готові?
Боже…
Мені це подобається.
Так.
Який приємний спосіб провести день.
Твій зад вібрує,
коли ти сидиш зі схрещеними ногами в зручному кріслі
і виконуєш чоловічу роботу.
Однак, на жаль, мені довелося залишити Лі,
оскільки на фермі були й інші справи, які потребували моєї уваги.
-Однією з них була зустріч з Піп… -Як справи?
…шеф-кухарем з хорошими рекомендаціями, яка могла би керувати рестораном.
Отже, у нас вже є свій мед, свої яйця.
Це… У вас є борошно для пасти.
Мій син тепер робить власні соуси чилі з перцю, який ми вирощуємо.
У нас є баранина. А тепер і яловичина.
Я думаю, те, що у вас тут є, — це початок чудового ресторану.
Ви можете використовувати продукцію всіх тварин від носа до хвоста.
Що ви готували?
Раніше я займалася італійською кухнею. Французькою. Британською.
Зараз в моєму ресторані ми змішуємо досить багато європейських стилів
і трохи з японським впливом.
Розумієте, справа в тому,
що я бачу, хто приходить в магазин,
І я… Вони водії «субару».
-У мого дядька була «субару». -Так.
Ось на кого націлений ресторан:
на людей, які не хочуть тричі приготованої картоплі
і не хочуть вишуканості.
Отже, азійський ф'южн — це не ті слова,
-які їм особливо сподобаються. -Ні.
«Відвали!» — такою буде відповідь
на будь-яку спробу зазіхнути
-на стейк, пиріг з нирками чи… -Так.
Потім я провів Піп екскурсію,
почавши з головної страви меню.
Ось, будь ласка.
Саме ці дві заплановані до страти.
-Гаразд. -Це те, що ми будемо готувати.
Вони величезні.
Тут ми розмістимо кухню.
Хороша кухня?
Вона величезна. Більша за мою кухню.
-У вас є різник? -Так.
-Він працює через хлопця на ім'я Генрі… -Так.
…який виглядає як Енді Гарсія з «Недоторканних».
Так чи інакше, Енді Гарсія робить нашу роботу.
-Бачиш перець чилі? -Так, так.
Отож, у нас тисячі перців чилі,
-які будуть для… -Так. Гострий соус.
Будучи вже враженою,
Піп явно чекала великих досягнень від самого ресторану.
Господи.
-Це досить примітивно. -Так.
Гаразд. Трясця.
Це кухня.
Вона маленька.
-Кухня для готування. -А де решта?
-Що? -Будете добудовувати?
Не можемо. Міська рада не дозволяє.
Через правила, яких я не писав,
вам дозволено мати стільки ж місця ззовні будівлі,
скільки є всередині.
-Не з будівлею, а з парасольками. -Ясно.
Тож звідси аж до дальнього кінця тієї стіни.
Гаразд.
А це все столи і стільці.
Так. Думаю, можна помістити 45 відвідувачів.
Я тут подумала.
Чи не могли б ви розширити кухню і зробити барбекю на вулиці?
Ні. Рада нам не дозволить.
Змирившись з тим, що вона готуватиме їжу у коробці,
Піп запитала мене, що саме я хотів би бачити в меню,
сподіваючись, що я дам їй точний перелік.
Ви бачили той фільм «Бейб»,
-зі свинею? -Так.
Знаєте, коли він приходить ввечері додому, а там його дружина?
Те, що вони їдять на вечерю, — це те, що я хочу подавати в ресторані.
Я не знаю, що вони їли, але в моїй уяві
те, що вони їдять, — я це хочу подавати.
Гаразд.
Зібравши цю цінну інформацію,
Піп взялася до роботи.
І я повернувся до нелегкої справи — запліднення корів.
Останній цикл ЕКЗ спрацював для Діні.
Але не для Пеппер, якій потрібна була ще одна ін'єкція.
А ось і Ділвін у своїй звичній позі.
Привіт. Можна потиснути тобі руку?
І сьогодні ми дізнаємось, чи вона, нарешті, впоралась з цим завданням.
Так, погані новини.
-Ти жартуєш. -Ні, без теляти.
Отже, все є.
Я перевірив її яєчники, все нормально.
Але я не бачу причини, чому вона не може запліднитися.
Бідолашна Пеппер.
Що з тобою, сонечко?
Дуже шкода. Треба вирішити, що робити далі.
-Ми не мусимо… -Можна…
Я запитаю ветеринара.
З твого досвіду, що б зробив фермер в такій ситуації?
Привів бика.
-Привів бика? -Так.
Фермер взяв би бика напрокат?
Можеш взяти бика напрокат.
-Скільки часу бик має тут перебувати? -Два місяці.
Отже, бик житиме тут, прямо біля стежки.
-Хіба не треба змінити паркани… -Треба поставити знаки.
Так.
Це небезпечно.
Якщо він вибереться, то буде паніка.
Здебільшого він там не для того, щоб когось вбивати.
-Так, він може вбити когось, визнаю. -Так.
Тож можна помістити сюди бика.
-А отой електричний паркан… -Я його обгороджу.
-Що? -Я його обгороджу.
Так, нам не потрібен бик на кухні.
-Не дуже. -Це буде сюрприз!
Хіба що він страшенно гарний.
Пошук хлопця для Пеппер займе кілька днів.
Тож тим часом я взявся за іншу важливу роботу —
висаджуванням культури під назвою синяк.
15 міліметрів на циліндрі.
Мушу йти. У мене 20 міліметрів на хвилину. Два сантиметри.
Це означало, що Калебу довелося внести хитромудрі налаштування для сівалки…
Гаразд.
…але я запевнив його, що воно того варте.
Ячмінь і пшениця, зараз.
-300 фунтів за тонну, плюс-мінус? -Так.
-Ріпак, 700 фунтів за тонну? -Так.
-Висока ціна. -Так.
-Хочеш знати, скільки за це? -Кажіть.
4 200 фунтів за тонну.
Справді?
Виростимо синяк. Так, я налаштував.
-Знаєш, що це? -Ні.
Вегани не їдять жир з печінки тріски чи риб'ячий жир. Зрозуміло.
Але вони можуть їсти ось це, це те ж саме. Це омега-3, омега-6, омега-9.
Так що це дуже-дуже хороша…
-олія. -Так.
Дуже корисна. Вегани її люблять.
Отже, ми наживаємося на веганстві, і це мені подобається.
І ще бджоли дуже люблять синяк.
Після того, як Калеб закінчив налаштування,
ми заповнили бункер веганським золотим пилом,
сказали комп'ютеру, що він саджає…
Чотири, вісім, два. Гаразд.
Уявіть, якби НАСА використовувало такий комп'ютер.
Хто такий Нессі?
…і поїхали.
Погляньте. Моя нова шикарна коробка з противагами,
ніякого переваження!
Ця машина зараз важить близько 15 тонн.
Хороша річ у вирощуванні синяку в тому,
що його рідко потрібно обприскувати хімікатами або добривами.
Отже, не треба торувати колії.
Погано те, що я забув, як це все працює.
Треба налаштувати швидкість вентилятора.
Готово.
О ні. О чорт. Здається, я щойно…
Калебе, ти мене чуєш?
Я не можу згадати, як налаштувати цей комп'ютер.
Фермерський зародок терпляче пояснив технологію.
-Маленький трактор нагорі, пригадуєте? -Ні.
Я не користувався цією сівалкою.
Користувалися. Ви посіяли трохи пшениці, а потім облажалися.
-Хіба ти не посіяв відкоси? -Так.
-Ви бачили той відстій? -Я проходив повз.
Продовжуйте писати. Давайте я це зроблю.
Ні, тут немає колії.
Тут не потрібні колії, тому я це і роблю.
Це не вимагає великих зусиль.
Калеб продовжив мій курс підвищення кваліфікації.
Підніміть це.
-Бачите, написано «Маркери»? -Так.
Опустіть вниз.
-Сюди? -Так.
Виходь.
О чорт.
Ні. Стоп. Поверніть це назад.
Зачекай. Ні, зачекай, зачекай.
Гаразд.
Чорт забирай.
Чия ідея вирощувати синяк?
Нарешті я був готовий.
Поїхали.
Зупиніться.
Швидкість вентилятора 39 000 об/хв. Чудово.
-Стій! -Джеремі, зупинись.
Ти, по суті, бульдозер.
У тебе тут 30 сантиметрів землі спереду.
Сміття не проходить через сівалку.
Що? Вибач. Яке сміття?
Єдине, що я міг зробити, — це підняти сівалку на сошники.
Недостатньо цього рівня.
-Ти ж знаєш, що треба його обмотати. -Так.
Я не розумію, що…
Чи можу я просто вирівняти цю машину? Трохи висунути її на верхній ланці.
Ненавиджу, коли він ходить між всякими штуками позаду трактора.
З хвилини на хвилину пролунає скрип.
А потім сирена. А потім звук молотка.
А потім звук мого вереску в тюремній камері.
Після того, як Калеб зробив те, що він зробив,
я знову поїхав.
Гаразд. 10 км/год.
І, по суті, у мене було одне завдання.
Я робив борозну в полі маркером,
щоб на зворотному шляху,
якщо я триматиму цю борозну посередині капота,
я знатиму, що я точно в трьох метрах
від ділянки поля, яку я вже засадив.
Не відривай очей, Джеремі. Не зводь з нього очей.
Стеж за ним.
Однак після того, як я розвернувся,
я зрозумів це через те, як оброблялося це поле,
борозну не було видно з мого місця.
Чорт забирай.
Не маю жодної гадки.
Її просто не видно.
Намагаюся розгледіти, де блукає по полю дуже маленький металевий жук.
Він нічого не робить.
Більшу частину поля проходжу двічі, а частину поля не проходжу взагалі.
Дідько.
У мене будуть великі проблеми, коли воно проросте.
Це насіння надто дороге, щоб його марнувати.
Я не знаю, що я тут роблю, Калебе. Я не бачу цю чортову позначку.
Я просто не бачу.
Я приготувався до звичного прочухана,
але, на диво, його не було.
Це важко. Віддаю вам належне. Я не буду бурчати, якщо щось пропустите.
Тоді Калеб вирішив використати свій каток, щоб зробити хвилясту лінію на полі.
Так що коли мій металевий жук проїжджав по щойно вирівняній ділянці ґрунту,
я міг бачити слід, який він залишив.
Отже, ти думаєш, що я зможу побачити лінії
після того, як ти зробив зиґзаґоподібну штуку?
Так.
Тепер бачите різницю?
Так. Я бачу, де ти був.
Він має рацію, це міняє справу.
Тепер я це зроблю.
Командна робота Diddly Squat врятувала мою шкуру.
Ви все робите правильно.
-Абсолютно правильно. -Так.
Ось ти де, маленька красунечко.
Після посадки синяка ми отримали звістку, що наш орендований бичок в дорозі,
а це означало, що треба було виконати підготовчі роботи
з моїм керівником служби безпеки.
-Гаразд, бик прибуває о 15.00. -Так.
-То десь за годину? -Так.
Треба поставити попереджувальні знаки, бо це громадська пішохідна доріжка…
…що тут є бик. Але ось що цікаво.
Не можна повісити знак «Обережно, бик»,
бо тоді я визнаю, що знаю, що це небезпечно.
Я буду нести відповідальність.
-Але й не скажеш, що це безпечно… -Так.
На тебе коли-небудь нападав бик?
тюк в кузові і все таке.
Гаразд. Отже, я маю кілька табличок.
-Тож я зробив ось це. -Треба бути обережним.
БИК У ПОЛІ (НІЯКИХ ЧЕРВОНИХ ШТАНІВ)
Знаєш тих людей,
-які весь час скаржаться… -Так.
-…в пабі в червоних штанях? -Знаю.
БЕЗКОШТОВНА АКУПУНКТУРА
НЕБЕЗПЕЧНИЙ БИК (ВОЛОЦЮГИ, ЗАХОДЬТЕ)
Гаразд.
БИК У ПОЛІ
Як тільки встановили знаки,
я показав Джеральду, як я б використав фермерське обладнання
для стримування биків.
Отже, у нас є електричний паркан.
Якщо він не спрацює,
-я покладу це сюди… -Так.
-Як перешкоду. -Так.
Щоб він не вийшов на пішохідну доріжку.
Не знаючи, чи зробив я добру справу, чи ні,
ми чекали на прибуття бика,
якого ми орендували у сім'ї, що постачала корів.
-Привіт. -Привіт.
Радий вас бачити.
-Він тут? -Жиголо приїхав.
Боже мій, там його морда з кільцем.
Ось і він. Давай, хлопче.
Подивіться на розмір голови. Він величезний. Погляньте.
-Давай, хлопчику. -Молодець.
Подивіться на його яєчка.
Давай.
Лізо, хочеш дізнатися, як його звуть?
Так.
Його звуть Маестро.
Маестро розбитих сердець. Це його ім'я.
-Поглянь, як вони біжать! -Подивіться на корів,
які йдуть на полювання.
-Вони підбігають. -Так.
Збираюся його завалити.
Це як нічний клуб.
«Вибери мене! Вибери мене!»
-Він у справі, одразу ж. -Ні, це корова.
-Так. -«Вона».
-Корова з ним злягається? -Так.
Що… Що за чортівня? Ти привів корову-ґея.
-Чому це сталося? -Без паніки.
-Ні, вони… -Але це не…
Вони досліджують один одного.
Отже, всі ці телята його.
-Справді? -Так.
-У нього були всі ці жінки? -Так.
Так, вони його телята.
Та, про яку ми турбуємося, — це Пеппер, ззаду,
треба, щоб він до неї пішов.
Дивись, він прямує туди. За Пеппер.
-Вага Пеппер зараз є проблемою. -Вона йому не подобається, надто товста?
-Ні, не про це. Але… -А що тоді?
Надмірна вага може бути причиною ускладнення при виношуванні теляти.
-Справді? -Так.
Вони збираються сховатися від вітру?
Вони показують йому, де вода.
Показують слабкі паркани.
«Схилися туди».
Це був чудовий, щасливий момент.
Але коли всі розійшлися,
я залишився наодинці з думками про те, що насправді було поставлено на карту.
Ми намагалися
тричі запліднити Пеппер за допомогою ШЗ,
штучного запліднення, і це не спрацювало.
Отже, це її останній шанс.
Якщо він не зможе її запліднити…
Самі розумієте.
Через кілька днів
я відчув, що таке заповнення прогалин,
адже прийшов час вести на забій першу з ресторанних корів.
Знаєш, яку саме?
-Та, що ззаду? -Так.
2-9-7.
Ні, він знає.
Сумно, коли підуть дві тварини.
Знаєш, коли маєш 30…
-Ти сам так казав. Так сказала Ліза. -Так. Так.
Коли забиваєш овець, це як: «Ну, ти знаєш».
Коли забиваю овець, сумно не буває.
-Довбані вівці. -Ти не любиш це робити.
Мені не подобається це робити, ні.
Чи треба це робити?
-Давай. -Давай, йди.
Мені не хочеться залишати ту іншу, вона буде дуже самотньою.
Я пам'ятаю, як ходив сюди з вівцями. Це було жахливо.
Не думаю, що сьогодні буде краще.
Ну, давай. Давай.
Давай, корівко.
Ось так.
Приватна cкотобійня, так?
-Так. -Що приватне?
Приватна бійня.
Приватна cкотобійня.
-Так. -Розпишіться і поставте дату.
-Це все? -Так.
Прошу.
-Він уже мертвий, так? -Ні, він там.
Справді? Коли ми привезли овець, вони були мертві,
-коли я закінчив. -Йдемо до нього.
-Ні… Можливо. Побачимо. -Ні? Гаразд.
Ходімо до нього.
-Вітаю. -Кларксон.
Доброго ранку.
У пункті «Дигнітас» я познайомився з начальником скотобійні…
-Доброго ранку. -Як ви?
Добре, дякую.
…який, коли я був засмучений через овець минулого разу,
знайшов саме ті слова, що змусили мене почуватися ще гірше.
Шкода, хороші вівці.
Цього разу я сподівався, що він проявить більше розуміння.
Він виглядає, як гарний шматок м'яса, якщо чесно.
Бувай, корівко.
Побачимося на тому боці.
Я повинен пам'ятати, що він зробив свій внесок
і що він нагодує 1000 людей.
Для цього він і був у мене.
Я думатиму про те ж саме наступного тижня,
коли настане час корови номер два.
Тому що колеса ресторану тепер закрутилися по-справжньому.
Алан і його хлопці були зайняті будівельними роботами.
І незважаючи на мій безглуздий звіт про «Бейба» і «субару» перед Піп,
вона придумала кілька пропозицій, які мали припасти до смаку.
-Це бичачий язик, який я знаю… -Люблю язик.
У нас тільки два язики, вони не такі великі, не прогодують…
-Можна мені шматочок? -Так. Бери.
Що тут у нас?
Яйце і мариновані огірки.
У мене вийшло.
Чорт.
Коли хтось щось куштує по телевізору, він завжди каже…
навіть якщо це огидно. І я щойно це зробив.
Сподіваюся, це не гидота.
Ні, це дуже смачно. Скуштую баранину.
-Баранина. -Чилі?
Чилі. Чилі, трохи оцту, часнику,
м'яти, коріандру, оливкової олії, трохи цукру.
Це просто дивовижно.
-Отже, це наше борошно? -Так. Ваше пиво.
-Це власне пивний хліб. -Так.
-Ніколи не їв пивного хліба. -Це смачно.
Боже, Піп, це так смачно.
А це перемелена свинина?
-Сало. Так. -Сало?
-Я думала… -Це в журналах для схуднення.
Так, все чудово.
Що ще важливіше, було зрозуміло, що Піп може творити чудеса з коровою.
-Яловичий тартар? -Так.
Гаразд, це просто чудово.
Це яловичий бульйон, і я поклала туди кістковий мозок.
Кістковий мозок — мій фаворит.
-Це стейк рібай, так? -Так.
Це просто сіль?
Так. Трохи розмарину і масла.
-Наша картопля? -Так.
-Ще розмарину? -Добра для смаження. Дуже смачно.
-Усе так і робиться? -Так, а потім подається.
-Такий шматок м'яса? -Так.
Піп, це вражаюче добре.
Я дуже схвильований. Ми дійсно впораємося.
Тепер я знав, що ми можемо скласти цікаве меню з продуктів з нашої ферми
та від наших сусідів.
І що їжа матиме безперешкодний шлях від кухні до ресторану,
адже фермерська колія добре прокладається.
Не завадило б більше проблискових маячків на цій частині, Калебе.
Пам'ятайте, ми будівельники,
можливо, замало.
Ось так, довбана труба. Може, на цьому закінчимо?
Так. Ви зараз виглядаєте, як такий старий чоловік, повірити не можу.
Мені подобається водити зі схрещеними ногами.
Виглядаєте, ніби сидите з окулярами на кінчику носа, схрестивши ноги,
і читаєте статтю про те, як підняти «його» вранці.
Чесно кажучи, я дійсно відчував себе старим цілий день.
А наступного ранку я дізнався чому.
Тільки не знову.
Чорт.
Однак, оскільки це ферма, а ферма не може просто так зупинитися,
я вирішив скористатися посібником Путіна щодо запобіжних заходів проти ковіду
і призначив ранкову зустріч з Чарлі.
Привіт, Джеремі.
Вибач за це. Ти можеш бути Макроном і сидіти там.
Що у нас тут?
Кілька речей. Ми отримали документи з планування від ради.
-Гаразд. -Поглянь, хто прийшов.
Джеральде!
Краще почуваєшся?
-Усе ще позитивний? -Так.
Ми можемо це просто зафіксувати?
Йому 70, в нього позитивний тест, але він бадьорий.
За 60 років, позитивний, бадьорий, енергійний.
На відміну від покоління сніжинок.
У мене щось для тебе є.
Ми отримали деякі матеріали з планування від ради.
Ти знаєш, що ми попередньо повідомили,
що: «Послухайте, ми просто побудуємо фермерську дорогу».
Вони фактично відмовили нам у цьому.
-Вони відмовили нам у дорозі? -Так.
Вони сказали, що це вже почалося і це необґрунтовано
і непотрібно для фермерських цілей в межах цього району.
-Не можна робити дорогу на власній фермі? -Ні, не можна.
Саме так.
Більше нам рада не дозволить.
Якого біса.
Ти чув, щоб фермеру відмовляли в прокладенні фермерської дороги?
-Ніколи. -Ніколи?
А що з рестораном?
Вони не повинні знати, бо знайдуть, як нас зупинити.
Ні, але всі в селі буквально тільки те й роблять, що шпигують за нами.
У НАСТУПНОМУ ВИПУСКУ
Свята корова! Поглянь на це.
На цьому вони не зупиняться. Це лише перший етап.
Ми домовлялися, що це буде пару тижнів, а не два довбаних дні.
Відлік часу розпочато.
Переклад субтитрів: Христина Харишин
Творчий керівник Марія Цехмейструк