CLARKSONS GÅRD
KAPITEL 15 INTRIGERANDE
Diddly Squat-gården var nu sårad.
Utan någon ordentlig parkering
var butiken ett skepp som höll på att sjunka.
Och restaurangdrömmen var död.
Men allt var inte bara elände.
För långt ifrån våra svårigheter med den lokala myndigheten
höll moder natur på att vakna.
Hur är vinkeln?
Det är bra. Stanna. Kom.
-Sådär. -Kom.
-Gå nu. -Kom.
Våren hade kommit.
Och så, efter fem månader i sin vinterlada,
kunde vi äntligen ta ut korna i hagen igen.
-Titta på dem! Glada kor! Frisläppta! -Hallå!
Så glada.
"Jag är fri och utomhus!"
Det måste vara skönt.
De hade glömt hur det var att vara fria kor.
Du vet att jag är världens ledande motorjournalist?
-Jag är rädd när jag åker med dig. -Du måste inte...
-varje gång. -För att du ser på mig när du kör.
Jag kan se två saker samtidigt,
-som en krigshelikopter. -Som en guldfisk.
Med de bullriga tonåringarna utsläppta på ett fält...
Kom igen!
...skulle vi sen släppa mammorna och kalvarna på ett annat.
Kom igen!
Lugn. Lugn.
-Fortsätt. -Nej.
Fel. Nej, fel. Tillbaka nerför backen. Tillbaka ner. Kom igen.
Kom igen då. Duktig flicka. Kom igen.
Nej, nej, gå inte där. Gör inte så här.
Försiktigt.
Gå ner nu. Nej, nej.
Nej, nej.
Efter att ha lemlästat oss alla...
Fan ta dig, din kossa.
Ner.
...var den rymningsbenägna kalven till slut instängd i hagen.
-Bra gjort, Charlie. -Bra gjort, Charlie Ireland.
-Titta på dem. -Vilken syn.
Vet du vad detta kräver? En kopp te.
Sen kom det fler goda nyheter. För ett par dagar senare,
sa fågelpolisen att fågelinfluensan höll på att avta,
och att vi kunde släppa ut hönsen också.
Nu gäller det, flickor. Ni får komma ut.
Nu kör vi.
Den öppnas! Ni är fria!
Titta på dem. Massbete är igång igen.
Till sist.
Sex månader.
-Är det den längsta fågelinfluensan? -Ja.
-Värsta någonsin. -Den värsta?
-Det blev... -Hallå!
-Var kom han ifrån? -Jösses.
Den tuppen har haft sex månader i kvinnofängelse.
Han gillade utseendet på damerna.
Men även om det var fantastiskt att ha djuren ute,
var vi fortfarande oroliga över hur gården skulle kunna tjäna pengar
när den utsattes för så många restriktioner.
Vi måste leva i en grumlig gråzon av kryphål
och smarta tricks för vad vi ska göra.
Ja.
Det kommer att bli väldigt grumligt och väldigt grått
där vi ska bo, men vi måste stanna...
Inom lagen.
Vi måste hålla oss på rätt sida.
Vi startade den nya policyn samma dag som vi öppnade gårdsbutiken igen
-efter vinterdvalan. -Okej.
Vi lägger det här... Allt bröd här uppe.
Det mesta hade producerats antingen på Diddly Squat,
eller inom 25 km-radien som myndigheten ålagt oss.
Allt det där är lokalt, det är bra. Det här är lokalt.
Allt det här är lokalt.
Men väskorna, kepsarna och T-shirtarna var inte riktigt lokala.
Tack. Hej. Hur mår du?
Och så, på öppningsdagen...
Vi säljer inte T-shirts. Vi ger bort dem.
Okej.
Om du vill köpa en brysselkål för 20 pund, kan jag ge dig en gratis T-shirt.
Det är komplicerade orsaker.
-Ja, det går bra. -Jättebra.
-En brysselkål? -Ja.
Grönt äpple?
-Jättebra. -Bra.
ÄPPLEN FÖR 15 PUND + FÅ EN GRATIS KEPS!
Härligt. Tack.
Vilken typ av potatis? Jag har bakpotatis.
POTATIS FÖR 25 PUND + FÅ EN GRATIS VÄSKA!
-Så där. -Tack så mycket.
Härligt. Tack så mycket.
-Njut av din potatis. -Tack.
Det fungerar bra.
Och jag tror att folk gillar att de fortfarande kan köpa våra grejer.
Eller inte. De kan få dem gratis.
Under tiden utanför,
hade Charlie kommit på en fräck plan för att lösa våra parkeringsproblem.
Det finns ett litet kryphål.
Det är ett 28-dagars planeringsmeddelande.
Vilket betyder att vi kan använda vilken mark som helst
i 28 dagar som en tillfällig parkering.
Så vi kan använda åkern bakom oss.
Eftersom Jeremy har ett antal fält,
kan vi använda det fältet i 28 dagar,
och sedan kan vi använda det fältet i 28 dagar,
så att folk kan parkera och handla i butiken.
DIDDLY SQUAT GÅRDSBUTIK
Tyvärr fanns det dock inget listigt sätt att återuppliva restaurangen
som jag förklarade för Alan när han kom förbi.
Problemet jag har är att jag inte har råd att gå till inrikesministern.
Ja.
Vi måste gå igenom planeringsprocessen med Sky at Night-typen.
Det kommer att ta över ett år.
Det blir ännu ett möte med planeringskommittén,
och sedan ett till, och...
Det är löjligt,
borta på fältet har vi en lada som har funnits där i 100 år,
så efter tio år, gör vad du vill.
Bönder får använda en lada som en popup-butik eller...
Du kan konvertera den till något.
-Vänta. Den där ladan? -Ja, den mitt på fältet.
-Behöver vi inte tillstånd? -Nej.
-Så du säger att vi kan göra den... -Ja.
-Ja, du kan... -...till en restaurang?
Den ligger redan på din mark, den är där.
Reparera den. Vacker gammal lada.
Elen då?
Vi har trefas, det räcker. Vi kan ta vatten också.
-Behöver vi inget bygglov? -Nej. Jag är 99,9 % säker.
Jag håller på att bli en mänsklig tripod.
Innan jag svimmade av lycka
ringde jag till Charlie för att be honom kolla upp vad Alan hade sagt.
-Hej, Charlie. Jeremy. -Hej.
Alan har kommit på en idé...
Och en halvtimme senare...
Vi får göra det.
Eftersom det är en stadig lada, borde det gå bra.
Väggarna är bra, taket är bra.
Taket är inte bra, men vi kan göra det bra.
Vi kan göra om det. Varför tänkte ingen på det här tidigare?
Jag vet inte, men det är... jag menar...
vilket... Vilket resultat det skulle bli.
Detta var det bästa kryphålet av dem alla.
Om en lada är mindre än 150 kvadratmeter,
och mer än tio år gammal,
får en bonde göra vad han vill med den.
Den är inte i särskilt bra skick. Men titta på det här.
Om vi får den här takbjälken, eller vad det heter, reparerad...
och sen ställer borden och stolarna här...
Vilken utsikt för söndagslunchen. Titta bara!
Eftersom det bara fanns plats för ett litet kök,
måste det mesta av maten lagas på gården.
KÖK
Jag bestämde att det skulle vara kopplat till något jag hade planerat i evigheter.
En ny gårdsväg.
RESTAURANG
Bäst du ställer den där.
Medan Alan började reparera ladan...
Ja, grabbar.
...kopplade jag en gammal plog till Thunderbird Four
och började arbeta på min väg,
som också skulle ha andra fördelar.
Vildblommor på sidan kommer att vara underbara.
Och vi kan köra här, tvärs över vägen,
in på gårdsbutikens parkering,
och nå hela den andra sidan av gården
utan att köra på vägnätet, och vara i vägen för alla.
Det är smart, det här. Smart tänkt av mig.
Nu måste jag dra en helt rak linje.
Det var svårare än jag trodde.
Jag måste till höger om telefonstolpen.
Det är där ingången ska vara.
Okej. Ett, två... sex. Där.
Kalebs ankomst.
-Vad? -Jag föreslår att du slutar.
Varför?
Det är inte särskilt rakt. Du sa: "Jag vill ha en rak linje",
från den grinden till den nya grinden där...
Jag håller med. Min första var en katastrof.
-Så, vilken är det? -Den här.
Det ser hemskt ut!
Den där, jag... Gud vet vad som kom över mig.
Jag siktade på toaletterna.
Jag insåg halvvägs att det var fel. Så jag var tvungen att svänga höger.
Det är skitdåligt.
Jag vet att du gillar att säga det till mig.
Nej, det gör jag inte. Jag skulle hellre se att det blev gjort bra.
När rutten äntligen hade markerats,
behövdes lite råstyrka för att bygga vägen.
Och det innebar att gräva ett stenbrott.
Så vi tog in Lee, ladugårdsbyggaren,
och några av hans grabbar...
och mycket av hans maskineri.
Han gräver upp de stora stenarna,
och lägger dem i krossen.
Han plockar upp det och lägger det här.
Jag plockar upp det och lägger det i ditt släp, du kör.
Var ska du dumpa det?
Den första lasten är precis där.
Svänger.
Godståg, baby Önskar att jag var ett godståg
Vilken slagdänga.
Titta vad vi gör här. Bryter sten.
Om du ens har en liten trädgård, för Guds skull, gräv upp den
och gör ett stenbrott, för det är så roligt.
Det här kan faktiskt vara pianot.
Nej, är det? Jag vet inte.
Titta på mitt omdöme där.
Snart var det dags att börja bygga vägen.
Jag är skitdålig.
Jag har gjort hål i plastduken.
Kaleb, jag är skitdålig på det här.
Det här och fårklippning klarar jag inte av.
Och att så. Kultivatorn. Häckklippning kan du inte heller.
Listan är lång över saker du inte kan göra.
Efter att ha sparkat mig själv från det här jobbet,
återanställde jag mig sen som vältförare,
vilket var första gången för mig.
Jag tror att jag trycker på den gröna för att få den att vibrera.
Redo?
Gode...
Jag njuter av det.
Ja.
Vilket trevligt sätt att tillbringa dagen på.
Att få rumpan masserad
medan man sitter med benen i kors i en bekväm stol,
och gör ett manligt jobb.
Men tyvärr var jag snart tvungen att ge jobbet till Lee,
eftersom det fanns andra jobb som krävde min uppmärksamhet.
-Ett av dem var att träffa Pip... -Hur mår du?
...en starkt rekommenderad kock som potentiellt skulle driva restaurangen.
Vi har redan vår egen honung, våra egna ägg.
Det här är... Du har mjöl här för pasta.
Min son gör nu vår egen chilisås av chilis som vi odlar.
Vi har lamm. Och nu har vi nötkött.
Jag tror att det du har här är början på en fantastisk restaurang.
Du kan använda produkterna, från nos till svans, från alla djur.
Vilken typ av matlagning har du gjort?
Jag har tidigare lagat italienskt. Franskt, brittiskt.
Och i min restaurang just nu blandar vi ganska många europeiska stilar
med lite japanskt.
Grejen är
att jag ser vilka som kommer till gårdsbutiken.
Och jag... De är Subaru-ägare.
-Min farbror hade en Subaru. -Ja.
Det är dem jag riktar restaurangen till,
folk som inte vill ha tre pommes friterade tre gånger,
och de vill inte ha lyxmat.
Så, asiatisk fusion, det är inte ord
-som de kommer att njuta särskilt av. -Nej.
"Dra åt helvete" kommer att vara standardresponsen
på alla försök att ändra på något
-med biff och njurpaj eller... -Japp.
Jag gav sedan Pip en rundtur,
med början av huvudrätten på menyn.
Här är det.
De här två ska avrättas.
-Okej. -Det är dem vi ska tillaga.
De är enorma.
Här placerar vi förberedelseköket.
Är det ett bra kök?
Det är enormt. Det är större än mitt kök.
-Har du en slaktare? -Ja.
-Det går via en kille som heter Henry... -Ja.
...som ser ut som Andy Garcia i The Untouchables.
Så, hur som helst, Andy Garcia slaktar.
-Ser du chilin? -Ja.
Du får tusentals och åter tusentals chiliplantor,
-vilket är... -Ja. Stark sås.
Pip var imponerad så här långt,
och väntade sig stora ting av själva restaurangen.
Herregud.
-Det är ganska rudimentärt. -Ja.
Ja. Fan.
Det här är köket.
Det är litet.
-Det riktiga köket. -Var är resten?
-Vad? -Bygger du ut?
Nej, kan inte. De tillåter inte det.
På grund av reglerna, som jag inte skrev,
får man ha lika mycket rum utanför byggnaden
som på insidan.
-Inte en byggnad, utan med paraplyer. -Japp.
Det är hit, ända ner till den bortre änden av den muren.
Ja.
Och det här är alla bord och stolar.
Ja. Du kan nog ordna 45 platser.
Jag fick precis en idé.
Kunde du inte utöka köket och grilla utomhus?
Nej. Kommunen låter oss inte.
Efter att ha konstaterat att hon skulle laga mat i en skokartong,
frågade Pip sen exakt vad jag skulle vilja se på menyn,
i hopp om att jag skulle komma med exakt information.
Har du sett filmen Babe
-med grisen? -Ja.
Du vet när han går hem på kvällen och hans fru är där?
Det de har till kvällsmat är vad jag vill servera i restaurangen.
Jag vet inte vad de äter, men i min fantasi,
är det vad de äter som jag vill servera.
Okej.
Med den värdefulla informationen
åkte Pip iväg för att börja arbeta.
Och jag gick tillbaka till det knepiga med att göra kor dräktiga.
Den sista omgången IVF hade funkat för Dini.
Men inte för Pepper, som behövde en ny injektion.
Här är vi, Dilwyn i sin vanliga pose.
Hej. Får jag skaka hand?
Och i dag skulle vi ta reda på om hon äntligen var på gång.
Dåliga nyheter.
-Du skämtar. -Ja, inte dräktig.
Allt finns där.
Jag kollade hennes äggstockar, allt fungerar.
Jag ser ingen anledning till att hon inte blir dräktig.
Stackars gamla Pepper.
Vad är det, älskling?
Det är synd. Du måste bestämma vad du vill göra nu.
-Vi måste inte... -Kan jag...
Låt mig fråga veterinären.
Enligt din erfarenhet, vad skulle en bonde göra i den här situationen?
Ta in en tjur.
-Ta in en tjur? -Ja.
Hyr en bonde en tjur?
Du kan hyra en tjur.
-Hur länge skulle tjuren behöva vara här? -Två månader.
Så, tjuren bor här, precis vid en gångstig.
-Byter man inte stängsel? -Du måste sätta upp skyltar.
Ja.
Det finns en risk med det.
Om den kommer ut, får alla panik.
För det mesta vill den inte döda någon.
-Men ja, de kan döda. -Okej.
Så vi kan ha en tjur här.
-Och det där elstängslet där... -Jag ska stängsla det.
-Vad? -Jag stängslar där.
Ja, vi vill inte ha tjuren i köket.
-Inte direkt. -Det skulle vara en överraskning!
Om han inte är fruktansvärt snygg.
Att hitta en pojkvän till Pepper skulle ta några dagar.
Så under tiden fortsatte jag med ett annat viktigt jobb,
att plantera en gröda som heter snokört.
Femton mm på tunnan.
Måste gå. Jag är på 20 mm. Två centimeter.
Detta innebar att Kaleb gjorde några krångliga justeringar på såmaskinen...
Okej.
...men jag försäkrade att det skulle vara värt besväret.
Korn och vete, just nu.
-Ungefär 300 pund per ton? -Ja.
-Raps, 700 pund per ton? -Ja.
-Riktigt högt. -Ja.
-Vill du veta hur mycket för det här? -Säg.
4 200 pund per ton.
Verkligen?
Vi odlar snokört. Okej, jag har ställt in den.
-Vet du vad det är? -Nej.
Veganer äter inte torskleverolja eller fiskolja. Naturligtvis.
Men de kan äta detta, vilket är samma sak. Omega-3, omega-6, omega-9.
Så det är väldigt, väldigt bra
-olja. -Ja.
Mycket nyttig. Veganer älskar den.
Så vi profiterar på veganism, vilket jag gillar.
Och bina älskar snokört.
När Kaleb hade justerat inställningarna,
fyllde vi behållaren med veganskt guldstoft,
berättade för datorn vad den planterade...
Fyra, åtta, två. Okej.
Tänk om NASA använde en sådan här dator.
Vem är Nassie?
...och åkte iväg.
Titta på det här. Med min snygga nya frontvikt,
inget körande på två hjul!
Kombinationen väger nu runt 15 ton.
Det som är bra med att odla snokört
är att det sällan behöver besprutas med kemikalier eller gödslas.
Så det behövs inga spår på åkern.
Det dåliga är att jag hade glömt hur allt fungerade.
Måste ställa in fläkthastigheten.
Inställt.
Åh, nej. Jag tror att jag har...
Kaleb, hör du mig?
Jag kommer inte ihåg hur jag ställer in datorn.
Jordbruksfostret förklarade tålmodigt tekniken.
-Den lilla traktorn högst upp, minns du? -Nej.
Jag har aldrig använt den här.
Jo. Du sådde vete och tabbade dig.
-Satte du inte upp stolpar? -Jo.
-Har du sett tabben där? -Jag har gått där.
Håll dig till skrivandet.
Nej, det finns inga spår.
Du behöver inga spår, det är därför jag gör det.
Det är väldigt lågt tryck.
Kaleb fortsatte med min repetitionskurs.
Tryck upp den.
-Det står "markörer". -Ja.
Dra ner den.
-Den här vägen? -Ja.
Ut med dig.
Åh, fan.
Nej. Stanna. Ta in den igen.
Vänta. Nej, vänta.
Okej.
Jävlar.
Vems idé var det att odla snokört?
Äntligen var jag redo.
Nu kör vi.
Stanna!
Fläkthastighet, 39 000 RPM. Utmärkt.
-Stanna! -Jeremy, stanna.
Du kör som en bulldozer.
Du släpar en fot jord längs framsidan.
Skräpet går inte igenom såmaskinen.
Vad? Förlåt. Vilket skräp?
Det enda jag kunde göra var att plocka upp plogbillen.
Den gör det inte jämnt nog.
-Vi måste binda ihop det. -Ja.
Jag förstår inte vad...
Kan jag bara plana upp den? Tryck ut den lite på topplänken.
Jag avskyr när han går mellan traktorn och redskapet.
När som helst hörs ett smaskande ljud.
Och så en siren. Och sen en domarklubba.
Och sedan, ljudet av mig som skriker i en fängelsecell.
När Kaleb väl hade gjort vad han än gjorde,
var jag igång igen.
Okej. 10 km/h.
Och i princip hade jag ett jobb.
Jag gjorde ett spår i åkern med min markör,
så att jag på retursträckan,
om jag siktade på det spåret,
visste att jag var exakt tre meter
från den bit av åkern som jag redan hade sått.
Ta inte blicken från den, Jeremy. Håll ögonen på den.
Men efter att jag vände,
insåg jag att på grund av hur den här åkern hade harvats,
var spåret osynligt för mig.
Jävlar.
Absolut ingen aning här.
Helt enkelt osynligt.
Att försöka se var en mycket liten metallskiva hade rört sig på åkern.
Den gör ingenting.
Jag täcker större delen av fältet två gånger och en del av fältet inte alls.
Jävlar.
Jag kommer att få så mycket problem när det här växer upp.
Det här fröet är för dyrt för att misslyckas med.
Jag vet inte vad jag gör här, Kaleb. Jag kan fan inte se spåret.
Jag kan bara inte se det.
Jag rustade mig för det vanliga retandet,
men otroligt nog kom det inte.
Det är svårt. Jag kommer inte att stöna om du missar något.
Kaleb bestämde sig för att använda välten för att göra en vågig linje på åkern.
Så, att när min metallbagge gick över nyligen tillplattad jord,
kunde jag se spåret den gjorde.
Så du tror att jag kommer att kunna se linjerna
nu när du har kört sicksack?
Ja.
Ser du skillnaden nu?
Ja. Jag kan se var du har varit.
Han har rätt, det här är revolutionärt.
Jag kan göra det här nu.
Lite Diddly Squat-lagarbete hade räddat min veganska biff.
Du kör exakt rätt.
-Helt rätt. -Ja.
Där är du, din lilla skönhet.
Med snokörten sådd fick vi nyheter om att vår nya hyrtjur var på väg,
vilket innebar en del förarbete
med min säkerhetschef.
Tjuren kommer kl 15.00.
Så, ungefär en timme?
Vi måste varna vandrare för det är en offentlig vandringsled...
...om att det finns en tjur. Men här är det intressanta.
Man får inte hänga en skylt med: "Varning för tjuren",
för då erkänner jag att jag vet att den är farlig.
Och det gör mig ansvarig.
Man kan inte säga att det är säkert...
Har du blivit attackerad av en tjur?
Okej. Jag har några skyltar.
Jag lät tillverka de här.
TJUR PÅ BETE (INGA RÖDA BYXOR)
Du vet de
som klagar på allt...
...i puben med röda byxor på?
GRATIS AKUPUNKTUR
VARNING FÖR TJUREN (VANDRARE VÄLKOMNA)
Okej.
TJUR PÅ BETE
När skyltarna väl var uppe,
visade jag Gerald hur jag använde jordbruksredskap
för att kontrollera tjuren.
Vi har ett elstängsel.
Om det inte fungerar,
lägger jag den här här...
...som en barriär.
Det stoppar honom från vandringsleden.
Utan att veta om jag gjort något bra eller inte,
väntade vi sen på att tjuren skulle komma.
Vi hade hyrt den från familjen som vi köpt korna från.
-Hej. -Hej.
Trevligt.
-Är han här? -Gigolon har anlänt.
Åh, herregud, hans ansikte är där med en ring.
Här kommer han. Kom igen.
Titta på storleken på huvudet. Han är enorm.
-Kom igen. -Duktig pojke.
Titta på hans testiklar.
Gå nu.
Lisa, vill du veta vad han heter?
Ja.
Namnet är Maestro.
Breakheart Maestro. Det är hans namn.
-Se hur de springer! -Titta på damkorna
som vill ha lite action.
-De springer hit. -Det gör de.
De tänker rida honom.
Det är som på en nattklubb.
"Välj mig! Välj mig!"
-Han är på, direkt. -Nej, det är en ko.
-Ja. -En "hon"-ko.
-Hoppar kon på honom? -Ja.
Vad fan? Ni tog hit en gayko.
-Varför hände det? -Få inte panik.
-Nej, de är... -Men det är inte...
De inspekterar varandra.
Så, alla dessa kalvar är hans.
-Är de? -Ja.
-Har han haft alla dessa kvinnor? -Ja.
Ja, de är hans kalvar.
Den vi bryr oss om är Pepper, där bakom,
det är den han ska...
Han är på väg åt det hållet. Till Pepper.
-Peppers vikt är ett problem nu. -Vad, tycker han att hon är för tjock?
-Nej, inte det. Men... -Vad då?
Det kan vara problem att bli dräktig om kon är för fet.
-Verkligen? -Ja.
Går de i lä?
De visar honom var vattnet är.
Visar de svaga stängslena.
"Luta dig där."
Det här var ett perfekt, lyckligt ögonblick.
Men när alla hade gått,
fick jag reflektera över vad som faktiskt stod på spel.
Vi har försökt
tre gånger nu att göra Pepper dräktig
med konstgjord insemination, utan tur.
Så det här är hennes sista chans.
Om han inte kan göra henne dräktig...
Fyll i resten av meningen.
Ett par dagar senare,
fick jag ett smakprov på hur det skulle kännas,
eftersom det var dags att ta de första av restaurangkorna till slakt.
Vet du vilken det är?
-Den längst bak? -Ja.
2-9-7.
Nej, han vet.
Det är sorgligt när två djur ska åka.
Du vet, när man har 30...
-Det var det du sa. Vad Lisa sa. -Ja.
När man skickar fåren är det som: "Det är så det är."
Jag är inte ledsen när vi skickar får.
-Jävla får. -Du gillar inte att göra det här.
Jag gillar inte att göra det här.
Ska vi göra det?
-Gå då. -Gå nu.
Jag gillar inte att lämna den andra, han blir så ensam.
Jag minns att jag åkte hit med fåren. Det var förödande.
Kan inte tänka mig att det känns bättre idag.
Kom igen då. Fortsätt.
Kom igen, kossan.
Så där ja.
Privatslakt?
-Ja. -Privat vad?
Privatslakt.
-Ja. -Skriv under och datumet där.
-Här? -Ja.
Så där ja.
-Han är redan död, eller hur? -Nej, han är där.
Är han? När vi kom med fåren var de döda
-när jag var klar. -Du får se honom.
-Nej... jag kanske. Vi får se. -Inte?
Vi går och ser honom.
-Hej, Jezza. -Clarkson.
Godmorgon.
Vid Dignitas fålla träffade jag slakterichefen...
-Godmorgon, -Hur mår du?
Bra, tack.
...som mindes hur upprörd jag var över fåren förra gången
och hittade de rätta orden för att jag skulle må värre.
Det är synd, de är fina får.
Den här gången hoppades jag att han skulle vara lite mer förstående.
Han ser ut som ett fint köttstycke.
Vi ses, ko.
Vi ses på andra sidan.
Jag måste komma ihåg att han har gjort sitt för jorden,
och han kommer att föda 1 000 människor.
Det var därför jag hade honom.
Jag måste tänka samma sak nästa vecka,
när ko nummer två skulle iväg.
För hjulen på restaurangen snurrade nu på ordentligt.
Alan och hans killar var upptagna med byggnadsarbete.
Och trots min meningslösa Babe och Subaru-information till Pip,
hade hon kommit med några erbjudanden som hon hoppades skulle vara rätt.
-Det här är oxtunga, som jag vet... -Jag älskar tunga.
Det finns bara två tungor, de kan inte mata...
-Kan jag få en bit? -Ja. Varsågod.
Vad har vi här?
Bara lite ägg och saltgurka.
Jag gjorde det.
Attans.
När någon smakar något på tv låter de alltid...
även om det är äckligt. Och jag gjorde precis det.
Jag hoppas att det inte är äckligt.
Nej, det är läckert. Ska prova det här lammet.
-Lammbröst. -Chili?
Chili, lite vinäger, vitlök,
mynta, koriander, olivolja, lite socker.
Det är helt fantastiskt.
-Så det här är vårt mjöl? -Japp. Din öl.
-Det är faktiskt ölbröd. -Ja.
-Har aldrig ätit ölbröd förut. -Det är gott.
Jösses, Pip, det är så gott.
Och det här är vispat fläsk?
-Fett. Ja. -Fett?
-Jag tänkte... -Det finns i bantningstidningar.
Okej, de är alla fantastiska.
Det var tydligt att Pip kunde göra underverk med en ko.
-Bifftartar? -Ja.
Okej, det är underbart.
Det är nötbuljong och jag har lagt i benmärg.
Benmärg är min favorit.
-Det här är entrecôte. -Ja.
Är det bara salt på den?
Ja. Lite rosmarin och smör.
-Vår potatis? -Ja.
-Mer rosmarin? -Bra för grillen. Väldigt trevligt.
-Serveras det så här? -Ja, när de serverar.
-Får man en sån köttbit? -Japp.
Pip, det är spektakulärt gott.
Jag är verkligen upprymd nu. Vi ska faktiskt göra det.
Jag visste nu att vi kunde göra en spännande meny med mat från vår gård
och från grannarnas.
Och att maten skulle ha en smidig resa från förberedelseköket till restaurangen,
eftersom bygget av vägen gick så bra.
Du kan behöva mer blinkande ljus där, Kaleb.
Kom ihåg att vi bygger,
jag kanske inte har nog.
Jaha. Är vi klara efter det här?
Ja. Du ser ut som en så gammal man just nu, att det är overkligt.
Jag gillar körställningen med korslagda ben.
Du sitter med glasögonen på nästippen, och med benen i kors,
som om du läser om hur man får upp den på morgonen.
Ärligt talat hade jag verkligen känt mig som en gammal man hela dagen.
Och nästa morgon fick jag reda på varför.
Inte igen.
Skit också.
Men eftersom det här är en gård och gårdar inte bara kan stänga,
bestämde jag mig för att ta del av Putins sätt att förhindra covid,
och ordnade ett morgonmöte med Charlie.
Hej, Jeremy.
Jag beklagar. Du kan vara Macron och sitta där.
Vad har vi?
Några saker. Vi fick tillbaka planeringen från fullmäktige.
-Okej. -Titta vem som är här.
G-Dawg!
Mår du bättre?
Är du fortfarande positiv?
Kan vi notera det här?
Han är i 70-årsåldern, positiv och i farten.
Jag är i 60-årsåldern, positiv och i farten.
Till skillnad från generation Y.
Jag har några saker till dig.
Vi har fått lite planeringsråd från fullmäktige.
Du vet, vi har lagt in ett förhandsbesked
för att säga: "Vi ska bygga en gårdsväg."
De har avvisat det.
-Avvisar de en gårdsväg? -Ja.
De säger att den redan börjat byggas och den anses inte rimlig,
och nödvändig för jordbruksändamål.
Får jag inte bygga väg på min egen mark?
Precis.
Kommunen låter oss inte göra mer.
För fan.
Har du någonsin hört talas om en bonde som inte fick bygga en väg?
-Aldrig. -Aldrig?
Restaurangen, då?
De får inte veta, för då hittar de ett sätt att hindra oss.
Alla i byn spionerar bokstavligen på oss.
NÄSTA GÅNG
Gode Gud. Titta där.
De kommer inte att sluta här. Det här är bara det första steget.
Vi var överens om att det skulle ta ett par veckor, inte två dagar.
Nedräkningen har börjat.
Undertexter: Ulrika Lindfors-Davis
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson