FERMA LUI CLARKSON
CAPITOLUL 15 INTRIGANȚI
Ferma Diddly Squat suferea acum.
Fără o parcare corespunzătoare,
magazinul era acum ca o barcă găurită sub linia de plutire.
Și visul restaurantului era mort.
Dar nu era totul pierdut.
Pentru că, dincolo de dificultățile cu consiliul local,
Mama Natură se trezea la viață.
Cum este unghiul?
Așa e bine. Oprește-te.
- Gata. - Haide.
- Hai, urcă. - Haide.
Primăvara venise.
Și, după cinci luni în șopronul lor de iarnă,
puteam duce, în sfârșit, vacile pe câmpurile lor.
- Uită-te la ele! Vaci fericite! Libere! - Hei!
Atât de fericit!
„Sunt liberă!”
Cred că se simt bine!
Uitaseră cum era să fie vaci libere.
Știi că sunt cel mai bun jurnalist auto din lume?
- Devin agitată când conduci. - Nu trebuie să faci așa...
- ... de fiecare dată când conduc. - Pentru că te uiți la mine.
Am rivalitate binoculară. Pot vedea două lucruri simultan,
- ... ca un elicopter Apache. - Ca un peștișor de aur.
Cu tinerii zgomotoși lăsați pe un câmp...
Haide!
... a trebuit să eliberăm mămicile și vițeii pe altul.
Haide!
Încet! Ușor!
- Haideți. - Nu.
Nu e bine! Nu! Coboară de pe deal! Înapoi! Haide!
Haideți. Ușor. Fete cuminți! Haideți!
Nu. Nu merge acolo! Nu face asta!
Ușor.
La vale. Nu! La dracu'!
Nu, nu!
După ce toți ne-am rănit...
Să te ia dracu', vaco!
Jos.
... vițelul delincvent a fost, în sfârșit, băgat în țarcul din câmp.
- Bravo, Charlie! - Bună treabă, Veselule Charlie!
- Ia te uită! - Ce priveliște!
Știți ce trebuie acum? O ceașcă de ceai.
Apoi, au venit mai multe știri bune. Pentru că, peste câteva zile,
poliția păsărilor a spus că gripa aviară era în declin
și puteam elibera și găinile.
Gata, fetelor, ieșiți afară!
Gata!
Se deschide! Sunteți libere!
Uită-te la ele. Păscutul intensiv a revenit.
În sfârșit.
Șase luni.
- Cea mai lungă gripă aviară? - Da.
- Cea mai rea. - Serios? Cea mai rea?
- Am ajuns la un punct... - Hei!
- Ăsta de unde a apărut? - Isuse!
Cocoșul ăla a stat șase luni în închisoarea femeilor.
I-a plăcut cum arătau doamnele.
Dar, deși era minunat să avem animalele afară, libere,
încă ne făceam griji de cum aveam să facem bani din fermă
de vreme ce fusese supusă atâtor restricții ale consiliului.
Va trebui să trăim într-o zonă tulbure de ocolișuri
și stratageme viclene.
Da.
Va fi foarte tulbure și ciudat,
dar trebuie să rămânem...
În limitele legii.
Trebuie să rămânem la limită.
Și am început o nouă politică în ziua în care am redeschis magazinul fermei
- ... după hibernarea de iarnă. - Bine.
Bun, hai să punem asta... Toată pâinea aici.
Cea mai mare parte a stocului fusese produsă chiar la Diddly Squat,
sau pe raza de 26 de km, impusă de consiliu.
Totul e local, e bun. Totul este local.
Toate acestea sunt locale.
FERMA DIDDLY SQUAT VITEZĂ ȘI PUTERE
Dar sacoșele, șepcile și tricourile nu erau deloc locale.
FERMA DIDDLY SQUAT CEL MAI BUN SAC... DIN LUME
Mulțumesc. Bună! Ce mai faci?
Și, așa, în ziua redeschiderii...
Nu vindem tricouri. Le dăruim.
Bine.
Dacă vreți să cumpărați varză de Bruxelles de 20 de lire, primiți un tricou.
Există motive complicate.
- Da, e bine. - Grozav.
- O varză de Bruxelles? - Da.
Măr verde?
- O treabă minunată! - Grozav!
MERE DE 15 LIRE + O ȘAPCĂ GRATUITĂ!
Minunat! Mulțumesc!
Ce tip de cartof? Avem oferte.
CARTOFI DE 25 DE LIRE + O SACOȘĂ GRATUITĂ!
- Poftim. - Mulțumesc foarte mult.
Minunat! Mulțumesc foarte mult.
- Bucurați-vă de cartof! - Mulțumesc.
Merge bine.
Și cred că oamenilor le place faptul că încă mai pot cumpăra lucrurile noastre.
Sau nu. Le primesc gratuit, chiar dacă nu le putem vinde.
Între timp, afară,
Charlie a venit cu un plan obraznic pentru a rezolva problema parcării auto.
Există o mică scăpare.
Este o notificare de 28 de zile.
Ceea ce înseamnă că putem folosi orice parcelă de teren
timp de 28 de zile, ca parcare temporară.
Deci, putem folosi câmpul din spatele nostru.
Din fericire, pentru că Jeremy are mai multe câmpuri,
putem folosi acel câmp timp de 28 de zile
și, apoi, putem folosi celălalt câmp timp de 28 de zile,
pentru ca oamenii să parcheze în siguranță și să poată folosi magazinul.
MAGAZINUL FERMEI DIDDLY SQUAT
Din păcate, nu era o modalitate vicleană de a readuce în discuție restaurantul,
așa cum i-am explicat lui Alan când a trecut pe la noi.
Problema este că nu-mi permit să merg la secretarul de stat.
Da.
Trebuie să trecem prin planul de urbanism cu consilierul care admiră cerul.
Va dura mai mult de un an, 18 luni.
Atunci va fi o altă ședință a comisiei de urbanism
și, apoi, alta, și...
Este ridicol,
pe câmp, avem un hambar care e acolo de 100 de ani
și, după zece ani, faci ce vrei cu el.
Ei spun că fermierii pot folosi un hambar pentru un magazin sau...
L-ai putea transforma în ceva.
- Stai. Hambarul acela? - Da, cel din mijlocul câmpului.
- Nu avem nevoie de autorizație? - Nu.
- Deci, spui că îl putem face pe ăla... - Da.
- Da, poți. - ... restaurant?
Este deja pe pământul tău, e acolo.
Doar repară-l. Un frumos hambar vechi.
Cum rămâne cu curentul?
Avem trifazat, este suficient. Putem lua și apă.
- Nu trebuie acord de urbanism? - Nu. Sunt 99,9% sigur.
Am orgasm de fericire.
Înainte să leșin de fericire,
l-am sunat pe Charlie să-l rog să verifice ce spusese Alan.
- Bună, Charlie! Sunt Jeremy. - Bună!
Alan a venit cu o idee...
Și o jumătate de oră mai târziu...
Avem voie să o facem!
Pentru că este o structură sigură, ar trebui să fie bine.
Pereții sunt buni, acoperișul este bun.
Acoperișul nu este bun, dar îl putem face bun.
Îl putem refolosi. De ce nu s-a gândit nimeni la asta mai devreme?
Nu știu. Nu știu, dar este... Vreau să spun...
Ce rezultat ar fi!
Asta a fost cea mai bună scăpare dintre toate.
Dacă un hambar este mai mic de 150 mp
și are mai mult de zece ani,
un fermier poate face orice vrea cu el.
Nu este într-o stare deosebit de bună. Dar uitați-vă aici!
Dacă reparăm structura, sau cum s-o numi ea...
și, apoi, punem mesele și scaunele aici...
Ia uitați ce priveliște poți avea la prânzul de duminică. Uitați-vă numai!
Pentru că nu ar fi spațiu aici decât pentru o bucătărie minusculă,
cea mai mare parte a mâncării ar trebui să se facă la fermă.
BUCĂTĂRIE
Am decis că cele două locuri ar trebui să fie legate de ceva ce plănuisem de ani.
Un drum agricol nou.
Mai bine pui asta aici.
În timp ce Alan a început să repare hambarul...
Da, băieți.
am atașat un plug vechi la tractor
și am început să lucrez la drumul meu de legătură,
care urma să aibă și alte beneficii.
Florile sălbatice de pe margine vor fi minunate.
Și putem veni aici, peste drum,
să facem parcarea magazinului fermei,
apoi, putem avea acces la cealaltă jumătate a fermei
fără a merge pe drumul național, încurcând pe toată lumea.
Este inteligentă chestia asta. Ce gândire inteligentă am!
Acum, trebuie să fac o linie perfect dreaptă.
A fost mai greu decât credeam că va fi.
Trebuie să mă duc la dreapta stâlpului de telegraf.
Acolo va fi intrarea.
Corect. Unu, doi... șase. Acolo.
Sosirea lui Kaleb.
- Ce e? - Îți sugerez să te oprești.
De ce?
Nu este foarte dreaptă. Ai spus: „Vreau o linie perfect dreaptă”,
de la acea poartă până la noua poartă care va fi acolo...
Sunt de acord. Prima a fost un dezastru.
- Deci, care este? - Asta.
E groaznică!
Aia, eu... Dumnezeu știe ce mi-a venit.
Vizam toaletele.
La jumătate mi-am dat seama că nu e bine. A trebuit să mă duc puțin la dreapta.
E de rahat!
Știu că îți place să-mi spui asta.
Nu, nu-mi place. Aș prefera să fie făcută bine din prima.
Odată ce traseul a fost marcat, în cele din urmă,
aveam nevoie de ceva puternic pentru a face drumul în sine.
Și asta însemna săparea unei mici cariere.
Asta însemna readucerea lui Lee, constructorul șopronului vacilor,
și a băieților lui...
și a utilajelor lui.
Este o linie de producție. El ia piatra mare,
o pune în concasor.
O ia de acolo și o aduce aici.
Eu o iau și o pun în remorcă, tu conduci.
Unde ai de gând să arunci?
Prima încărcătură, acolo.
Rotesc!
Tren de marfă, iubito Mi-ar plăcea să fiu un tren de marfă
Ce cântec mișto!
Uită-te ce facem aici! Exploatăm o carieră.
Dacă aveți chiar și o grădină mică, pentru Dumnezeu, săpați-o
și faceți o carieră, pentru că este cea mai mare distracție.
Ăsta ar putea fi pianul, de fapt.
Nu, nu-i așa? Nu știu.
Uitați-vă ce fac acolo!
Curând, era timpul să începem să facem drumul.
Sunt varză.
Am făcut o gaură în foliile mele de plastic.
Kaleb, sunt varză la asta.
Asta și tunderea oilor nu le pot face.
Nici semănatul, cultivatul sau tăierea gardului viu. Nu le poți face.
Am o listă întreagă cu ce nu poți face.
După ce m-am concediat de la această slujbă,
m-am reangajat ca șofer pe cilindru compactor,
ceea ce era pentru mine o premieră automobilistică.
Acum, cred că îl apăs pe cel verde pentru a-l face să vibreze.
Gata?
Sfinte...
Îmi place!
Da!
Ce mod plăcut de a petrece ziua!
Să îți vibreze fundul
în timp ce stai cu picioarele încrucișate într-un scaun confortabil,
făcând o muncă de bărbat!
Din păcate, curând a trebuit să-l las pe Lee să o facă,
deoarece existau alte treburi la fermă care aveau nevoie de atenția mea.
- Una era să o întâlnesc pe Pip... - Ce mai faci?
... un bucătar foarte lăudat, care ar putea conduce restaurantul.
Deci, avem deja propria noastră miere, propriile noastre ouă.
Asta e... Ai făină aici pentru paste.
Fiul meu face sosurile chili din ardei iute cultivat de noi.
Avem carne de miel. Și acum avem carne de vită.
Cred că ceea ce aveți aici este începutul unui restaurant minunat.
Puteți folosi carnea tuturor animalelor, integral.
Ce stil gătești?
Am gătit mâncare italiană în trecut. Franceză. Britanică.
În restaurantul meu, în acest moment, amestecăm destul de multe stiluri europene
cu un pic de influență japoneză.
Vezi tu, chestia este
că văd cine vine la magazinul fermei, văd cine sunt clienții.
Iar eu... Sunt oameni simpli, ce conduc Subaru.
- Unchiul meu avea un Subaru. Da. - Da.
Pentru astfel de oameni fac restaurantul,
oameni care nu vor delicatese cu cartofi prăjiți,
nu vor chestii extravagante.
Deci, fuziunea asiatică nu este ceva
- ... care să-i bucure în mod special. - Nu.
„Du-te dracului” va fi genul de răspuns standard
la orice încercare de a schimba
- ... friptura și plăcinta cu rinichi... - Da.
Apoi i-am prezentat locul lui Pip,
începând cu primul fel din meniu.
Iată-le!
Astea sunt cele două programate pentru execuție.
- Bine. - Asta vom găti.
Sunt imense.
Aici facem bucătăria de pregătire.
E bună bucătăria de pregătire?
Este imensă. E mai mare decât bucătăria mea.
- Ai un măcelar? - Da.
- Un tip numit Henry... - Da.
... care arată ca Andy Garcia în Incoruptibilii.
Deci, Andy Garcia va fi măcelarul nostru.
- Vrei să vezi ardeii iuți? - Da!
Deci, ai mii și mii de plante
- ... ceea ce înseamnă... - Da. Sos iute.
După ce a fost impresionată până acum,
Pip aștepta, în mod clar, lucruri mari de la restaurantul în sine.
Dumnezeule!
- Este destul de rudimentar. - Da.
Exact. La dracu'!
Asta este bucătăria.
Este mică.
- Bucătăria finală. - Unde e restul?
- Ce? - Acum o construiți?
Nu, nu putem. Consiliul nu ne lasă.
Din cauza regulilor, pe care nu le-am scris eu,
ai voie să ai la fel de mult spațiu în afara clădirii,
pe cât ai în interiorul ei.
- Dar nu o clădire, ci umbrele. - Da.
Așa că, vii aici, până la capătul acelui zid.
Da.
Și aici sunt mese și scaune.
Da. Ar putea fi, probabil, 45 de persoane, cred.
Tocmai mi-a venit o idee.
Nu ai putea extinde bucătăria, să ai un grătar afară?
Nu. Consiliul nu ne lasă.
După ce a înțeles că va găti într-o cutie de pantofi,
Pip m-a întrebat apoi ce aș dori să văd exact în meniu,
sperând că i-aș da o listă precisă.
Ai văzut filmul ăla Babe,
- ... cu porcul? - Da.
Știi când se duce acasă noaptea și o găsește pe soția lui acolo?
Ce mănâncă ei la cină este cam ce aș vrea să servesc eu în restaurant.
Nu știu ce mănâncă, dar, în imaginația mea,
ceea ce mănâncă este ce vreau eu să servesc.
Bine.
Cu aceste detalii valoroase stabilite,
Pip a plecat pentru a-și începe munca.
Iar eu m-am întors la afacerea dificilă de a le insemina pe vaci.
Ultima rundă de FIV a mers pentru Dini.
Dar nu pentru Pepper, care avea nevoie de o altă injecție.
Dilwyn a ajuns iar în poziția obișnuită.
Bună. Putem da mâna?
Și astăzi vom afla, în sfârșit, dacă e gestantă.
Da, vești proaste.
- Glumești. - Nu e gestantă.
Deci, totul este în regulă cu ea.
I-am verificat ovarele, totul e perfect.
Dar nu văd niciun motiv pentru care nu se prinde.
Sărăcuța Pepper!
Ce se întâmplă, dragă?
Păcat. Trebuie să decidem ce vrei să facem mai departe.
- Nu trebuie să... - Pot să...
Stai să întreb veterinarul.
Din experiența ta, ce ar face un fermier în această situație?
Ar aduce taurul.
- Ar aduce taurul? - Da.
Un fermier ar închiria un taur?
Poți închiria un taur.
- Cât timp ar trebui să fie taurul aici? - Două luni.
Deci, taurul stă aici, chiar lângă ea.
- Nu schimbi gardurile... - Trebuie să pun semne.
Da.
Există riscuri.
Dacă iese, toată lumea intră în panică.
De cele mai multe ori, nu iese ca să omoare pe cineva.
- Da, poate ucide pe cineva, sigur. - Exact.
Deci, putem pune un taur aici.
- Și acel gard electric de acolo... - Voi împrejmui acolo.
- Ce? - Împrejmuiesc acolo.
Da, nu vrem ca taurul să intre în bucătărie.
- Nu prea. - Asta ar fi o surpriză!
Decât dacă e teribil de frumos.
Găsirea unui iubit pentru Pepper va dura câteva zile.
Deci, între timp, am continuat cu o altă treabă importantă,
plantarea unei culturi numită echiu.
15 milimetri pe butoi.
Trebuie să închid. Sunt la 20 mm pe minut. Doi centimetri.
Asta a însemnat că Kaleb a trebuit să facă unele ajustări semănătorii...
Minunat.
... dar l-am asigurat că totul va merita.
Orz și grâu, chiar acum.
- În jur de 300 de lire o tonă? - Da.
- Rapiță, 700 de lire pe tonă? - Da.
- Foarte mult. - Da.
- Vrei să știi cât iei pe asta? - Spune!
O tonă, 4.200 de lire.
Serios?
Să cultivăm echiu. Da, am fixat asta.
- Știi ce este ăla? - Nu.
Veganii nu mănâncă ulei din ficat de cod sau ulei de pește. Evident.
Dar pot mânca asta, care e același lucru. Este plin de omega-3, omega-6, omega-9.
Deci, este un foarte bun...
- ... ulei. - Da.
Foarte sănătos. Veganilor le place.
Deci, profităm de veganism, ceea ce îmi place.
Și, apoi, albinele iubesc enorm echiul.
Odată ce Kaleb a terminat ajustarea setărilor,
am umplut rezervorul de dozare cu praf de aur vegan,
am spus computerului ce va planta...
Patru, opt, doi. Bine.
Imaginează-ți că NASA ar folosi un computer ca ăsta.
Cine este Nassie?
... și am pornit.
Ia uită-te aici. Cu noua mea contragreutate șmecheră,
nu mă mai ridic pe spate!
Semănătoarea asta are acum aproape 15 tone.
Avantajul la cultivarea echiului
este că rareori trebuie stropit cu substanțe chimice sau îngrășăminte.
Deci, nu este nevoie de urme în lan.
Dezavantajul este că am uitat cum funcționează totul.
Trebuie să setez viteza ventilatorului.
Setat.
Nu. Rahat! Cred că tocmai am...
Kaleb, mă auzi?
Nu-mi amintesc cum să configurez computerul.
Fătul de fermier a explicat cu răbdare tehnologia.
- Tractorul mic de sus, îți amintești? - Nu.
Nu am mai folosit semănătoarea asta.
Ba da. Ai semănat niște grâu și apoi ai dat-o-n bară.
- Nu ai făcut găurile pentru gard? - Ba da.
- Ai văzut rateul de acolo? - Am trecut pe lângă.
Rămâi cu scrisul. Fac eu asta.
Nu, nu există urme.
Nu ai nevoie de urme, de asta o fac eu.
Ne
Kaleb a continuat cursul meu de perfecționare.
Împinge asta în sus.
- Vezi că scrie „Markeri”? - Da.
Trage asta în jos.
- În direcția asta? - Da.
În jos.
Rahat!
Nu. Oprește-te. Adu-o înapoi!
Stai. Nu, așteaptă!
Bun.
La dracu'!
A cui idee a fost să cultivăm echiu?
În cele din urmă, eram pregătit.
Începem!
Oprește-te!
Viteza ventilatorului, 39.000 RPM. Bun!
- Oprește-te! - Jeremy, oprește-te!
Ești ca un buldozer.
Ai adunat pământ în fața semănătorii.
Pleava nu trece prin semănătoare.
Ce? Scuze! Ce este pleava?
Aș putea să ridic semănătoarea pe brăzdare.
Nu o lasă suficient de uniform.
- Știi că trebuie să-l secerăm. - Da.
Nu înțeleg ce...
Îndreaptă puțin utilajul. Împinge puțin brațul superior.
Nu-mi place când merge în partea din spate a tractorului.
În orice moment, va fi zdrobit.
Și, apoi, vine o sirenă. Și, apoi, se aude o sentință.
Și, apoi, mă aud pe mine scâncind într-o celulă de închisoare.
Odată ce Kaleb a terminat ce a avut de făcut,
m-am apucat din nou de treabă.
Bun, 10 km/h.
Și, practic, aveam o treabă de făcut.
Făceam o canelură în câmp cu marcatorul meu,
astfel încât, la întoarcere,
dacă păstram acea canelură pe mijlocul capotei mele,
știam că eram la exact trei metri
de partea câmpului deja semănat.
Nu-ți lua ochii de pe ea, Jeremy. Fii cu ochii pe ea!
Ține-ți ochii pe ea!
Cu toate acestea, când m-am întors,
mi-am dat seama că, din cauza felului în care acest câmp fusese discuit,
canelura era invizibilă din locul în care eram.
La dracu'!
Habar n-am unde e.
Pur și simplu, nu se vede.
Încerc să văd pe unde a umblat un gândăcel de metal, de-a lungul câmpului.
Nu face nimic.
Trec peste cea mai mare parte a câmpului de două ori și deloc, pe o parte.
La dracu'!
Voi avea numai belele când o să crească ăsta.
Această sămânță este prea scumpă să îmi bat joc de ea.
Nu știu ce fac aici, Kaleb. Nu văd semnul ăsta blestemat.
Pur și simplu, nu îl văd.
M-am pregătit pentru cearta obișnuită,
dar, uimitor, nu a venit.
E greu. Recunosc. Nu te voi condamna, dacă ratezi vreuna.
Kaleb a decis să-și folosească tăvălugul pentru a face o linie ondulată în câmp.
Atunci când gândacul meu de metal trecea peste pământul nou discuit,
puteam vedea semnul făcut.
Deci, crezi că voi putea să văd liniile
acum că ai făcut acel zigzag?
Da.
Vezi diferența acum?
Da. Pot vedea unde ai fost.
Are dreptate, e total diferit.
Acum o pot face.
Un pic de muncă în echipă Diddly Squat mi-a salvat slănina vegană.
Unde ești, faci totul bine.
- Totul e perfect. - Da.
Acolo ești, frumusețe.
Cu echiul semănat, am primit vestea că noul nostru taur închiriat era pe drum,
ceea ce însemna că trebuia să fac unele lucrări pregătitoare
cu șeful meu de securitate.
Bun, taurul vine la 15:00.
În aproximativ o oră?
Să punem semne să avertizăm hoinarii, pentru că asta este o potecă publică...
... că există un taur. Dar iată ce este interesant.
Nu poți pune semnul: „Pericol, taur!”
pentru că atunci recunosc că e periculos.
Și, apoi, asta mă face răspunzător.
Dar nici nu poți spune că este sigur...
Ai fost atacat de un taur?
Bun. Am niște indicatoare.
Le-am făcut pe astea.
ATENȚIE TAUR (FĂRĂ PANTALONI ROȘII)
Îi știi pe oamenii ăia
... care se plâng tot timpul...
... în bar, cu pantaloni roșii pe ei?
ACUPUNCTURĂ GRATIS
PERICOL TAUR (HOINARII SUNT BINEVENIȚI)
Corect.
ATENȚIE TAUR
Odată ce semnele au fost montate,
i-am arătat lui Gerald cum am folosit utilajele agricole
ca măsură de reținere a taurului.
Avem gard electric.
Dacă asta nu funcționează,
... am pus asta aici...
... ca o barieră.
Să-l oprim să ajungă pe potecă.
Neștiind dacă am făcut un lucru bun sau nu,
am așteptat apoi sosirea taurului,
pe care-l închiriasem de la familia care ne vânduse vacile.
- Bună! - Bună!
Mă bucur să vă văd.
- E aici? - A sosit gigoloul.
Doamne, e fața lui acolo, cu un inel în nas!
Iese. Haide, băiete!
Uitați-vă ce cap are! E enorm! Uitați-vă la el!
- Haide, băiete. - Ce băiat bun!
Uită-te la testiculele lui.
Haide.
Lisa, vrei să știi cum îl cheamă?
Da.
Numele lui e Maestro.
Maestro Frânge-Inimi. Ăsta este numele lui.
- Uită-te la ele cum aleargă! - Doamnele vaci
vin pentru acțiune.
- Dau fuga. - Chiar așa.
Mai că se urcă pe el.
Este ca un club de noapte.
„Alege-mă! Ia-mă pe mine!”
- E sus, imediat. - Nu, aia e o vacă.
- Da. - O vacă.
- Vaca i-o trage? - Da.
Ce... Ce naiba? Ai adus o vacă gay.
- De ce s-a întâmplat asta? - Nu vă panicați.
- Nu, ele... - Dar asta nu e...
Așa se cunosc ei.
Deci, toți acești viței sunt ai lui.
- Serios? - Da.
- Pe toate le-a avut? - Da.
Da, sunt vițeii lui.
Cea care ne deranjează este cea din spate, Pepper,
la ea trebuie să meargă el s-o...
Uite, se duce spre ea. Spre Pepper.
- Greutatea lui Pepper este o problemă. - Ce, nu o place, e prea grasă?
- Nu, nu e asta. Dar... - Atunci?
E mai greu pentru o vacă grasă să fie gestantă.
- Serios? - Da.
Se adăpostesc de vânt?
Îi arată unde este apa.
Îi arată gardurile șubrede.
„Sprijină-te acolo.”
Acesta a fost un moment perfect, fericit.
Dar, odată ce toată lumea a plecat,
am rămas să reflectez asupra a ceea ce era, de fapt, în joc.
Am încercat
de trei ori s-o însămânțăm pe Pepper,
inseminare artificială, și nu a mers.
Asta este ultima ei șansă.
Dacă nu rămâne însărcinată nici acum...
Completați voi spațiile libere.
Câteva zile mai târziu,
am aflat pe pielea mea ce înseamnă completarea spațiilor libere,
pentru că era timpul să ducem primele vaci pentru restaurant la sacrificare.
Știi care este?
- Cea din spate? - Da.
2-9-7.
Nu, știe.
Este trist când ai două animale la tăiere.
Știi, când ai 30...
- Așa ai spus dimineață. Și Lisa a spus-o. - Da. Așa e.
Când tai multe, nu te gândești prea mult.
Nu mă simt niciodată trist când tai oi.
- La naiba cu oile! - Nu-ți place să faci asta.
Nu-mi place partea asta, nu.
Ne apucăm de treabă?
- Haide, urcă. - Urcă!
Nu-mi place s-o las pe cealaltă în urmă, se va simți singură.
Îmi amintesc că am fost acolo cu oile. A fost devastator.
Nu-mi imaginez că azi va fi diferit.
Haide. Mergi!
Haide, vacă.
Așa.
Tăiere privată, da?
- Da. - Ce e privat?
Tăiere privată.
Sacrificare privată.
- Da. - Semnează și scrie data acolo.
- Acela este? - Da.
Gata.
- A murit deja? - Nu, e acolo.
Da? Când am adus oi, erau moarte
- ... când am terminat. - Îl poți vedea.
- Nu... Poate. Vom vedea. - Nu? Da.
Să mergem să-l vedem.
- Noroc, Jezza. - Clarkson.
Bună dimineața!
La Dignitas, l-am întâlnit pe șeful abatorului...
- Bună dimineața! - Ce mai faci?
Mulțumesc.
... care, când eram supărat pentru oi, la ultima mea vizită,
găsise cuvintele potrivite pentru a mă face să mă simt și mai rău.
Ce păcat, sunt oi frumoase.
De data asta, speram să fie puțin mai înțelegător.
Pare o bună bucată de carne, sincer să fiu.
Ne mai vedem, văcuțo!
Rămas-bun!
Trebuie să-mi amintesc că și-a făcut treaba pentru pământ,
iar acum va hrăni 1.000 de oameni.
De aceea l-am crescut.
Trebuia să gândesc la fel săptămâna următoare,
când a doua vacă era programată la abator.
Mai ales că treaba la restaurant mergea cu adevărat bine.
Alan și oamenii lui erau ocupați cu lucrările de construcție.
Și, în ciuda prezentării mele absurde,
Pip venea cu niște idei, sperând că va da lovitura.
- Asta este limbă de bou, pe care știu... - Ador limba.
Sunt doar două limbi, nu-s prea mari, nu pot hrăni...
- Pot lua o bucată? - Da, te rog!
Ce avem aici?
Doar puțin ou și murături.
Am făcut-o!
La naiba!
Când cineva gustă ceva la televizor, mereu face așa...
chiar dacă e groaznic. Iar eu tocmai am făcut asta.
Sper că nu este groaznic.
Nu, e delicios. Încerc mielul.
- Piept de miel. - Chili?
Da. Chili, un pic de oțet, usturoi,
mentă, coriandru, ulei de măsline, un pic de zahăr.
Este pur și simplu uimitor!
- Asta este făina noastră? - Da. Berea ta.
- Este, de fapt, pâine cu bere. - Da.
- Nu am mai mâncat pâine cu bere. - E bună.
Uau, Pip, este atât de bună!
Aici e untură de porc...
- Bătută. - Bătută?
- M-am gândit... - Perfectă în rețetele de slăbire.
Da, toate sunt uimitoare!
Mai important, era clar că Pip putea face minuni cu o vacă.
- Tartar de vită? - Da.
Bun, este minunat!
Este o supă de vită și am pus măduvă în ea.
Măduva este preferata mea.
- Ăsta e antricot, nu? - Da.
Ai pus doar sare pe el?
Da. Un pic de rozmarin și unt.
- Cartofii noștri? - Da.
- Tot rozmarin? - Buni pentru copt. Foarte buni.
- Totul e servit așa? - Da, apoi mănâncă.
- Primesc o bucată de carne așa? - Da.
Pip, asta e spectaculos de bun!
Sunt foarte entuziasmat! Chiar o vom face!
Acum știam că putem face un meniu minunat, folosind produse de la ferma noastră
și de la vecinii noștri.
Și că mâncarea va face o plimbare plăcută de la bucătărie până la restaurant,
pentru că drumul agricol ieșea frumos.
Ai putea folosi mai multe lumini în partea aia, Kaleb.
Amintește-ți, suntem în construcție
poate că nu am aprins destule.
Așa, trompetă ce ești! Încheiem noaptea după asta?
Da. Arăți atât de bătrân acum, nu pot să cred!
Îmi place poziția de conducere cu picioarele încrucișate.
Pari relaxat cu ochelarii pe nas și cu picioarele încrucișate,
citind un articol despre cum să ți-o scoli dimineața.
Sincer, m-am simțit ca un bătrân moleșit toată ziua.
Și, a doua zi dimineață, am aflat de ce.
Nu din nou.
Rahat!
Totuși, pentru că asta este o fermă, iar fermele nu se pot închide,
am decis să procedez ca Putin în privința precauțiilor privind COVID
și am stabilit o întâlnire de dimineață cu Charlie.
Bună, Jeremy!
Îmi pare rău pentru asta. Poți fi Macron și să stai acolo.
Cum stă treaba?
Avem câteva chestiuni. Am primit actele înapoi de la consiliu.
- Bine. - Ia uite cine e aici.
Jupânul G!
Te simți mai bine?
- Tot pozitiv? - Da.
Putem face unele observații?
Are 70 de ani, e pozitiv și muncește.
Am 60 de ani, sunt pozitiv și muncesc.
Spre deosebire de generația fulgilor de zăpadă.
Am vești pentru tine.
Am primit niște acte înapoi de la comisie.
Am făcut o notificare prealabilă
în care spunem: „Uitați, facem un drum agricol.”
Păi, de fapt, l-au refuzat.
- Au refuzat un drum agricol? - Da.
Au spus că a început deja și nu este considerat rezonabil
și necesar scopurilor agricole în cadrul acestei unități.
- Nu-ți poți face un drum la tine-n curte? - Nu, tu nu poți.
Exact.
Consiliul nu ne va lăsa să continuăm.
La dracu'!
Ai auzit vreodată ca unui fermier să i se refuze un drum agricol?
- Niciodată. - Niciodată?
Dar de restaurant ce spun?
Nu trebuie să afle, pentru că vor găsi ceva cu care să ne oprească.
Nu, dar toată lumea din sat nu face decât să ne spioneze.
DIN EPISODUL VIITOR
Sfinte Sisoe! Uită-te aici!
Nu se vor opri aici. Asta este doar prima etapă.
Am fost de acord că vor fi câteva săptămâni, nu două zile.
Numărătoarea inversă a început.
Subtitrarea: Ana-Monica Cojocărescu
Redactor: Robert Ciubotaru