KAPITTEL 11
SMISKING
Jeg ventet ivrig på at snekkeren Alan
skulle begynne å gjøre lammefjøset om til en restaurant.
Men før han kunne sette i gang, måtte jeg få godkjenning fra lokale myndigheter.
Nå skal jeg møte kvinnen
som driver planleggingsavdelingen i West Oxfordshire kommunestyre.
Hvis hun ikke vil bli filmet,
skal de parkere kameraer, lydopptakere og alt mulig
og gå inn dit, for dette møtet er veldig viktig.
Hvis jeg gjør dette feil og hun sier nei,
er planen min for året ødelagt.
Der er hun.
Hyggelig.
Takk for at dere kom.
Møtet, som også inkluderte voksne fra andre avdelinger,
varte i over en time.
Og da det var over, måtte Charlie og jeg finne ut hvor vi sto.
Mannen med ansvar for økonomisk utvikling,
som vi nettopp har møtt, er veldig positiv.
Det vil bringe masse folk til området,
men Joan fra planlegging...
Hun var helt klar, det er et sensitivt område.
Det er definert som et område med spesielt vakker natur.
Hun liker ikke parkeringsplassen eller rotet. Det forstår jeg godt.
Hun liker ikke toalettene.
-Jeg skjønner alt det. -Ja.
Jeg tror hennes største bekymring var lokalbefolkningen.
Vi må møte lokalbefolkningen.
Du må ha positive møter med dem, Jeremy.
Dette er landsbyen, halvannen kilometer fra lammefjøset,
der kampen skulle utkjempes.
Chadlington.
Etter den første sesongen var det folkene som bor her
som var mest irriterte over butikkens popularitet.
For å prøve å muntre dem opp
iverksatte jeg Operasjon hjerter og sinn,
som skulle begynne her, på markblomstengene mine.
God morgen.
Hva har vi her?
De siste to årene
har jeg gitt halvparten av markblomstfrøene mine
til en hageforening.
Nå skulle jeg holde litt tilbake for å gi til landsbyen.
Dette er min favorittdel av gården, gresslettene her nede.
Hvor mye koster de frøene hvis man selger dem?
-Nitti til hundre pund per kilo. -Hundre pund per kilo.
Det er gårdens desidert mest verdifulle avling.
Sannsynligvis.
Kan vi ta dette til Chadlington?
Ja. Gi det en liten plass.
-Beklager det... -Ja, et fly.
Her skal vi ha luftvernbatterier.
Jeg har sjelden sett dem. Men de vet at du filmer.
Nei, de er her hele tiden.
Hvis jeg skyter ned ett, vil de tro det var en ulykke.
Men hvis jeg tar to eller tre,
vil ryktet spre seg i pilotmiljøet.
Ja.
Og de må tilbringe tid med kona.
Det stemmer.
Vink til naboene, Operasjon hjerter og sinn og alt det der.
Her er vi.
Der er de. Dette er frøene mine.
Frø verdt 250 pund der.
-Hallo. Er Sue her? -Hvilken Sue?
Står til?
-Cox. -Nei, hun er ikke her.
Jeg skal gi henne frøene mine.
-Hun er ikke her. -Ok.
Til slutt fant jeg noen som ville ha frøene mine.
Hei.
Er du gartneren her?
Nei, jeg er styreleder.
Akkurat. Vær så god.
-Narrmarihånd. -Flott.
Flueblom.
-Tusen takk, Jeremy. -Ok. Takk.
Markblomstfrøene var bare oppvarming.
Hvis jeg skulle få landsbyens støtte, trengte jeg noe mye større.
Så jeg tenkte ut noe.
Én, to, tre.
Perfekt.
Diddly Squat sponser Chadlington fotballklubb.
Fin drakt.
-Veldig fin drakt. -Ja.
Det var avspark,
og min første kamp som klubbsponsor var i gang.
Chadlington FC mot Chadlington Reserves.
-Heia, Chadlington. -Heia, Chad.
Det er rart å tenke på at jeg lekte med dem på skolen.
De var laget over oss.
-Har du et bilde av deg som spiller? -Ja. Da hadde jeg langt hår.
-En annen frisyre? -Ja.
Du er ganske lubben.
-Hva mener du? -Trinn.
Kom igjen, Chadlington.
Heldigvis var det et bra oppmøte for å se den nye drakta.
Kom igjen, Chad.
Inkludert Gerald og broren hans.
Det er vår ball!
Du kan jo alle navnene i Chelsea?
Vet du alle navnene i laget du sponser?
-Selvsagt. -Nei da.
Jo. Det er lett.
Supportere, ikke sant? Cooper, Cooper og Cooper.
-Si én. -Cooper, Cooper, Cooper.
Cooper...
-Ja. -Og det er Cooper.
-Det gjør landsbylivet mye enklere. -Coopere tar over.
Flott redning.
Kaleb var imidlertid veldig hard med kommentarene sine.
Det er piss.
Du kødder.
Opp.
Josh, reis deg.
Hvis du driver Emirates,
tror du det er slik når du går for å se Arsenal?
For jeg er sponsor for dette laget og jeg vet hvordan han har det.
-Det er litt annerledes. -Det er helt likt.
Jo, bare litt.
Ved pause hev spillerne seg over energidrikkene,
og Gerald viste oss rundt i klubbhuset.
Der vi oppdaget at han var en lokal legende.
Det var ikke deg, for det er i farger.
-Se, det er en K. Cooper her. -Selvfølgelig.
Dette er på 80-tallet.
Gerald Cooper.
Hvor er du?
-Er det deg med samme bart? -Ja.
Herregud, det er deg.
Liksom: "Jeg fremførte Tiger Feet på Top of the Pops
"og så spilte jeg fotball."
Ser ut som en fra Slade.
Andre omgang var full av action.
Herregud.
-Ja! -Ja.
Herlig.
Snart begynte jeg å innse at mitt neste kjøp
som lagsponsor måtte bli en resultattavle.
-Hva tror du det er? -3-1.
-Og du tror det er 4-1? -Jeg tror det er 3-1.
-2-2? -Nei.
Det er 5-1.
Det ble blåst av for det som hadde vært en god kamp
for Chadlington FC.
-6-1. -Men Chadlington spilte mot seg selv.
Og jeg bare håpet at investeringen min nå ville gi avkastning.
Tror du dette vil vinne hjerter og sinn?
Ja.
TA AV SKO ETTER KAMP
Mens jeg smurte lokalbefolkningen,
var Charlie på kontoret sitt med veggene fulle av stor kunst
og jobbet hardt med søknaden for restauranten.
Jeremy må overbevise sognerådet, for de har ganske stor innflytelse
for å støtte søknaden.
Men det er faktisk West Oxfordshire kommunestyre
som vil avgjøre om restauranten blir noe av.
Vi må tilfredsstille mange i planleggingsfasen.
Det er politiet og veimyndighetene.
Veimyndighetene er veldig på butikken.
Politiet må regulere trafikken annenhver dag.
Så vi må få til innkjørsel og utkjørsel.
Det er arkeologiske undersøkelser,
økologiske undersøkelser som må gjøres riktig.
Oxfordshire fylkesting
vil vite om det gir økonomiske fordeler.
Vi må overbevise Area of outstanding natural beauty
om at det ikke ødelegger landskapet.
Så vi må fortelle dem hvor vi planter hver hekk og busk,
så det ikke blir lysforurensning i dalen.
Det er masse arbeid og byråkrati, og vi må gjøre det helt riktig.
Det er ikke bare å sette i gang.
I mellomtiden, tilbake på gården, var veterinæren Dilwyn på besøk.
For en gangs skyld ikke for å stikke armen inn i en dyrerumpe.
Ingen slåssing. Kom igjen. Flink bisk.
-Du kan ikke ha gård og ikke ha hunder. -Se på dem.
-Er de ikke skjønne? -Er de ikke?
-Ja. -De er søstre.
-Ja. -De er revefargede labradorer.
-Ikke mange av dem. -Nei.
Nei.
Hei, valper.
-De trenger ormekur. -Ja.
-Mikrochipping. -Ja.
-Og... -Vaksiner.
-Ja.
De er så skjønne.
Jeg skal rulle deg rundt og kile deg på magen.
Det var det, for min del
er det slutt på gårdsarbeid.
Flink bisk.
Men selv om jeg helst ville kaste ball med disse to hele dagen,
hadde jeg en gård å drive.
Og med høsten over oss
gjaldt det å få neste års avling i jorden.
Etter at første sesong Clarkson's Farm ble sendt,
ble jeg hånet av mange bønder
som sa at den tre meter store harven var for liten for traktoren.
De vil ikke håne denne gangen, for jeg har en ny en.
Her er den.
En enorm og kompleks seks meter bred kloss
av vitenskap og tungteknikk.
Bra at jeg har så stor traktor.
Akkurat.
Jobb én: Løfte. Opp med oss.
Faen!
Ned.
Hvis jeg ikke løfter så mye... Det er svaret. Ja.
Ok. Vi prøver igjen. Opp.
Herregud.
Hva i...
Dette er ikke bra. Hva i helvete?
Herregud.
Forutsigbart nok valgte den landlige Yoda å dukke opp akkurat da.
Den beveger seg ikke.
Du har fire tonn med maskin på baksiden.
Hvordan klarer andre det?
Du trenger frontvekt, din tulling.
Da Kaleb hadde satt på vekten...
Akkurat. Vil det stoppe problemet?
Det burde gå greit.
...dro jeg til jordet.
Jeg har 1,5 tonn foran,
fire tonn bak og ni tonn i midten.
Tungt lastet i dag.
Her er vi på jordet.
Denne maskinen er ikke en harv, som vi brukte før.
Det er absolutt ikke en plog, det er dårlig for miljøet.
Den kjører bortover og får alt dette,
som ikke ble høstet ordentlig i fjor,
til å blande seg med jorda og begynne å vokse igjen.
Når det begynner å vokse, kommer vi og dreper alt,
og så har vi et tomt lerret å dyrke
neste års avling på.
Jeg forstår ikke ideen, men jeg vet hvordan jeg gjør det.
Senker.
Sånn ja.
Jeg driver jordbruk.
Jeg startet faktisk bondekarrieren på dette jordet.
Og nå er det det første jordet jeg dyrker til 2022.
Og alt gikk bra.
Inntil traktoren begynte å oppføre seg dårlig igjen.
Jeg får ikke...
Hvordan snur man den når hjulene ikke er på bakken?
Hva i helvete?
Problemet var at Lamboen slukte drivstoff
og tanken ble lettere,
slik at det ikke var nok vekt foran til å holde hjulene nede.
Det er håpløst.
Jeg bestemte meg for å dra til gården
og fylle før ting ble verre.
Kom igjen.
Jeg har for høyt turtall.
La oss prøve firehjulsdrift. Det kan hjelpe.
La oss prøve dette.
Nei, nei. Faen.
Det er ikke bedre.
Hvordan i helvete skal jeg komme meg ut herfra?
Uff da.
Kom igjen.
Herregud!
Det var åpenbart at jeg måtte finne mer vekt,
og heldigvis dukket det opp.
Nei.
Akkurat. Er du klar?
Håndbrekket.
Det går.
Faen.
Jeg skulle egentlig fortsatt dagen etter,
men nå var det et mer presserende problem.
Til tross for forsøkene på å få støtte,
fikk jeg fortsatt en jevn strøm av klager.
Du ser stresset ut.
"Med anslagsvis over 400 gjester
"og tre timers kø til gårdsbutikken Diddly Squat
"har småskalaoppsettet
"problemer med å holde følge.
"Dette skaper enorm sosial trafikk
"og miljøproblemer som påvirker den lokale kvaliteten..."
Det ville tatt meg en dag å skrive det.
Og så har de sendt et bilde av den bussen. De protesterer mot bussen.
De sier det er for mange biler.
En masse folk tar buss til gårdsbutikken.
-De klager på det også. -Ja.
Jeg vil gjerne møte disse folkene
som ikke har noe annet å gjøre enn å skrive de brevene.
Jeg er så opptatt. Du er så opptatt.
Jeg har ikke tid til å sitte ved en PC og skrive lange brev.
Se.
"Lei av alt som har å gjøre med Jeremy Clarkson."
Bare les gjennom dette.
En mann i landsbyen har startet en crowdfunding kalt "Stans Diddly Squat".
Jeg mener, de bare...
Siden det nå var blitt kjent at jeg skulle søke
om å åpne restaurant,
bestemte jeg meg for å være på offensiven og innkalle til landsbymøte.
Sånn ja.
Jeg har skrevet et skilt som sier:
"Siden det er en diskusjon i landsbyen om Diddly Squat,
"vil Jeremy Clarkson være til stede
"for å forklare planene og svare på spørsmål.
"Alle fra området er velkomne.
"Servering av ost og vin."
Det var en klage på det offisielle nettstedet
som sa: "Den såkalte bonden på Diddly Squat..."
Greit nok.
"...produserer ingenting på gården sin."
Det gjør jeg.
Så sa noen: "Den lammefjøset har aldri vært brukt til lamming".
Det er dokumentariske bevis på at det har det.
Dette er nivået på klagene. Spørsmålet...
Det er derfor jeg ville svare på spørsmål, så folk kunne si:
"Hva gjør du? Hva er planene dine?"
Er du nervøs?
Det er jeg.
Fordi damen fra sognerådet
sier at de som er sinte, er virkelig sinte.
Jeg mener virkelig sinte.
Ja, det er nervepirrende, for jeg har sett Straw Dogs.
Jeg har sett Local Hero.
Du vet hvordan en landsby kan bli når stemningen piskes opp.
Kommer med høygafler, men jeg kan forhåpentligvis roe det ned.
Dagen etter hadde ryktet spredt seg, og ikke på en god måte.
Akkurat. Chadlingtons oppslagstavle sier at jeg er djevelen.
At gårdsserien er djevelens verk.
Gården er djevelens hus.
Vi får se om jeg kan dra dit og...
CHADLINGTON - KJØR SAKTE
Vi går for 70-tallsbryllup-stilen, som jeg tilfeldigvis liker.
Da landsbyboerne begynte å komme, måtte kameraene forlate hallen
fordi lokalbefolkningen insisterte på at de ikke skulle filme inne.
Så med Charlie og Kalebs ører trykket hardt mot vinduet
og min personlige mikrofon fortsatt slått på,
ventet jeg på at alle skulle sette seg, og satte i gang.
Vi ble overveldet av det som skjedde da serien ble sendt.
Trafikk og gjørme og kaos og råkjøring.
Absolutt mareritt. Jeg er enig.
Så hvordan kan vi få dette til å se bra ut?
Bringe folk til området de kan handle,
men ikke ødelegge folks liv i landsbyen?
Jeg håpet mine åpningsord ville roe stemningen.
Det gjorde de ikke.
Du har ikke vist sympati eller empati med menneskene som bor i landsbyen.
Du beskrev oss som idioter.
Du sa: "Alle landsbyer har en idiot, jeg har seks."
Jeg vil ikke bli kalt idiot.
Du bør ikke gjøre det, be om unnskyldning.
-Jeg beklager umiddelbart. -Ok.
Du høres ikke ut som en idiot, og poengene dine er gode.
Men enkelte ting skrevet på nettsidene var idiotiske.
"Det lammefjøset ble aldri brukt. Gården produserer ingenting."
Det er dumt sagt, for vi produserer ting på gården.
Rett og rimelig.
Men faktum er at du ikke er bonde.
Du er en mediepersonlighet, men vi er ikke Love Island.
Hva?
Ja. Jeg leder Vil du bli millionær?
og The Grand Tour.
Men gården er min lidenskap.
Du trenger ikke inntekt fra butikken.
Gården trenger en inntekt.
Du personlig trenger ikke en inntekt.
Han er tatt med buksene nede.
Vi kan ikke stenge butikken.
Vi må ha en inntekt på gården.
-Men han svarer dem. -Det gjør han.
Etter lokalbefolkningens utløp for sinne kom det viktige spørsmålet.
Så du planlegger å gjøre om lammefjøset
til kafé eller restaurant eller noe.
Ja, vi har noen kyr allerede, noen kviger, de vil produsere kjøttet.
Vi har egg og kyllinger.
Vi begynner å få alt vi trenger for å ha denne restauranten.
Det vi alle ønsker å høre nå, er de umiddelbare planene
for rydding, trafikkontroll og alt.
Vi må snakke med veimyndighetene om kjeglene.
Dette blir det første i morgen.
De er et stygt syn.
Vi må installere en bilvask der folk kan vaske hjulene
før de kjører ut på veien, så det ikke blir noe gjørme.
Pent treskilt som sier: "Ikke parker i veikanten."
Vi kan gjøre flere ting for å gjøre det til et nyttig og hyggelig sted
man kjører forbi og sier: "Det ser fint ut."
Jeg vil ha det, så det er en fin liten gårdsbutikk
med en fin liten kaférestaurant.
Får vi VIP-pass da?
Ja, vi lager et VIP-pass med rabatt.
-Hvordan høres det ut? -Flott.
Og med det sier jeg farvel.
Da drar jeg.
Ha det bra.
Det gikk mye bedre enn jeg trodde.
Det var litt grilling i starten.
Det var visse personer som gikk inn med en agenda.
Det skjer alltid, gjør det ikke? Hva kan jeg si?
Men alle har rett til sin egen mening.
Du må lytte, være oppriktig, vise at du bryr deg, og det tror jeg han gjør.
Det var en god start.
Vi likte muligheten til å snakke med ham.
Det er det viktigste.
Å engasjere i stedet for å konfrontere.
Neste morgen, som jeg hadde lovet,
satte jeg i gang med å rydde opp rundt gårdsbutikken.
KJØR SAKTE
Det innebar et møte med Lisa.
Vi må begynne nå.
Få disse kjeglene opp og bort.
Få bort den nettingen.
All den plasten og kassene der også.
Søppelkassene gjemt som de skal være.
Søpla som ligger overalt må bort.
Se på den ekle høyballen. Forferdelig.
Har du sett prisen på høy? Jeg vil ikke kjøpe en til.
Se på disse kjeglene.
-Kom til... -De er fra politiet.
De satte dem der ute. Vi tok dem inn hit.
Ikke jeg. Noen tok dem med hit
og brukte dem fordi de er praktiske.
Men det går ikke.
Se. Hvem sin idé er de blå skiltene?
Midlertidig, i en dag eller to.
De har vært der i tre måneder.
Vi har fått de nye skiltene til veikanten.
Jeg vet det.
Vet du hva? Hvis jeg skal gjøre dette, får vi ikke varer i butikken.
Vel og bra,
designe pene etiketter for ting i butikken.
Men når man kommer og det ser slik ut...
-Det er forferdelig. -Hva skal du gjøre med det?
Jeg har ikke tid.
Du aner ikke... Jeg må...
I dag må jeg se om en av
oksene eller stutene eller noe
har fått en utilsiktet testikkel.
Charlie kommer for å snakke om myndighetenes nye regler.
Jeg har hendene fulle.
Hvis jeg gjør dette hele dagen, har vi ikke noe til butikken.
Beklager, jeg sa: "Du tar deg av butikken.
"Og jeg gården."
-Dette er ditt. -Jeg lager frokost,
lunsj og middag til deg.
Når? Hvilken frokost? Hvilken lunsj? Hvilken middag?
Jeg lagde min egen. Pølser og potetstappe.
-Det gjorde du ikke. -Jo.
Jeg svidde dem, fordi hundene dreit på teppet,
og jeg måtte fjerne det mens pølsene stekte.
Dine hunder, din møkk.
-Mine hunder? -Våre hunder.
Men du får gjøre rent.
-Vel... -"Jeg er allergisk mot hundemøkk."
Vet du hva? Jeg og.
Ærlig talt.
For en tulling.
Det er jo ekkelt.
Det var fint om sommeren.
Så kom regnet. Når det regner, blir det jævlig.
VENNLIGST UNNGÅ STØY, AV HENSYN TIL NABOENE - TAKK
Mens Lisa var opptatt med å rydde,
pløyde jeg gjennom den endeløse listen med jobber som gårdsdrift gir deg.
Vent.
-Hvis du er der inne... -Jeg klatrer ut.
Jeg har sittet fast før.
-Hvorfor drar du den ikke ut? -Dette er lettere.
Den var ikke særlig stor?
Det vi har her, er en pung og ingenting annet.
Faen.
Den kom seg løs. Gudskjelov.
-Vil du at jeg skal gjøre det? -Nei.
Se nå.
Faen ta.
Når jeg fikk en ledig stund...
...periode med veldig høy...
...sørget Charlie alltid for at han var der for å fylle den.
Det er noen nøkkeltall der. Alt handler om utbytte.
Det er nettomarginene på gården.
-Hva mener du? -Din avkastning er 0,75 prosent.
Fordi kostnadene har endret seg veldig lite. Hvorfor...
Den mørkeblå linjen er 2021.
-Så dette viser... -Ja.
Dette er denne avlingen, den mørke linjen.
Bærebjelken er hvete og raps.
Kostnadene er omtrent like,
men ekstraproduksjonen har gått til bunnlinjen.
Vi må se på detaljene.
-Det verste... -Jeg skal vise deg.
Herregud. Faen ta.
-Jeg har den effekten. -Nei.
Jeg var bare sliten.
Gårdsdrift sliter meg ut.
På toppen av arbeidspresset
var vår lille Diddly Squat-verden nå i offentlighetens søkelys.
Og mine aktiviteter var gjenstand for nasjonal debatt.
Carla, i North Cotswolds, ikke langt unna,
sier det ikke er første gang
Clarkson har måttet berolige folk, som da han sprengte huset sitt.
Folk sperrer det som en gang var en fredelig landsby
som ikke er laget for så mye trafikk. Folk venter i timevis for å komme inn.
De respekterer ikke området.
Det er argumentene imot.
La oss høre fra Julie Gibb, som er i Scarborough.
God ettermiddag, Jeremy.
Vi har vært på ferie i Cotswolds.
Vi kjørte forbi og så alle kyrne...
Med alt dette på gang
ville jeg bare gjemme meg på jordene.
Så det gjorde jeg.
Jeg elsker denne delen av dagen, å dra ut i traktoren.
Det er så fredelig.
Du vet slutten på Forrest Gump, der Forrest kjører gressklipperen
på plenen i Greenbow, Alabama.
Sånn føler jeg meg her.
Alle de eventyrene jeg har hatt i livet.
Og likevel
endte jeg opp med dette.
Og jeg elsker det.
Kaleb må gi dette en god dose ugressmiddel.
Det må han.
For jeg tror det blir sådd vårbygg her i år,
som er viktig.
Vi skal bruke det til vårt store...
Helvete.
Jeg traff telegrafstangen.
Faen!
Ok.
Faen.
Jeg har ødelagt den.
Alt er bøyd.
Du kan se at de peker... De burde være...
Og jeg har ødelagt den.
Faen.
Hvorfor satte de en telegrafstolpe der?
Det var bare én måte denne situasjonen kunne bli verre på.
Faen.
-Har du ødelagt den? -Nei.
Nå har du virkelig driti på draget.
-Faen ta. -Jeg gjorde det også.
Du er så dust.
Hver gang.
Vet det. Vet det.
Hvis vi retter ut dette, faller den av, ikke sant?
Ja. Du må rette ut hele greia.
Klippe det av og sveise det på igjen.
Hvor god er du til å sveise?
Du ordner det.
-Hva? Jeg kan ikke sveise. -Du ordner det.
Du ordner det.
Herregud.
Jeg har gjort alt dette i morges.
Jeg har tatt halve jordet alt.
-Det har du ikke. -Jo.
Du har ikke tatt dette jordet.
Jo. Jeg har tatt halve jordet.
-Hvorfor sa du ikke det? -Det er åpenbart.
Halvparten av jordet ditt er ferdig.
Det kunne jeg ikke se.
-Så du ikke forskjellen? -Nei.
Deretter diskuterte vi den skadede stolpen.
Du bør ringe dem og si det.
-De har nettopp fornyet dem. -Det vet jeg.
Kan vi bare late som ingenting?
Det har gjort mer skade...
Jeg kan ringe dem og si at de skylder meg nytt utstyr.
Dere satte en stolpe på jordet mitt,
jeg er for dum til å kjøre rundt.
Det var tåkete. Jeg så den ikke.
Faen.
På dette tidspunktet trodde jeg ydmykelsen var total,
men tydeligvis ikke.
Hei. Hva er problemet?
Fortell ham problemet, Jeremy.
Jeg har hatt et uhell.
For helvete.
Du rev den av.
Ja.
Du havarerte maskinen.
Problemet er at den ikke er vår.
Den er bare på...
Det er en demo.
Så...
Ok.
-Hvor mye koster den? -20 000 pund.
Faen heller.
Den gamle harven ble hentet frem igjen
og vi fikk jobben gjort til slutt.
Så fyrte vi opp såmaskinen...
Da begynner vi.
...og fikk frøene i jorden.
Som alltid akkompagnert av de tradisjonelle radiosamtalene.
Nå er det endret. Det er bare traktoren.
Null kilometer i timen blinker mot meg.
Du har slått ut vifta, ikke sant?
Hvordan kan jeg ha gjort det? Jeg rørte ingen knapper.
Hvor er vifteknappen?
Været holdt seg, og noen travle dager senere
var alle avlingene var i jorden.
Bra gjort.
For det er bare én telegrafstolpe som er lettere skadet.
-Det var ikke meg. -Vet det. Det var meg.
Så var det tid for et søndagslunsjmøte med Charlie,
som endelig var ferdig med restaurantsøknaden.
Tenk på dette.
Alt på den tallerkenen er dyrket på Diddly Squat.
Lammet, gulrøttene, potetene,
rødbetene, melet i sausen, kildevannet.
Det er det restauranten handler om.
Det er det som gjør det så spennende, for det kan virkelig gjøres.
-Er det forretningsplanen? -Dette er planen.
På begge sider av arket, miljøvennlig.
-Resirkulert papir. -Selvfølgelig.
De får sikkert massevis av disse fra bønder.
Det er mange krav til diversifisering,
men det er behovet.
Du vil miste 82 000 pund i subsidier.
Vi må prøve å fylle gapet.
Det er derfor vi gjør det.
-Og den sendes i dag. -Ja.
Hvis vi ikke får planleggingstillatelse,
sitter jeg i klisteret.
-Vet det. -Jeg vil sitte med masse ting
og ingen steder å selge det, til noe som ligner fortjeneste.
-Riktig. -Alt er klart.
Jeg trenger bare at kommunestyret sier: "God idé."
Mens gårdens skjebne ble diskutert her
i den lokale byråkratifabrikken...
WEST OXFORDSHIRE KOMMUNESTYRE
Kom igjen.
...måtte jeg konsentrere meg om kyrne,
som hver natt sto overfor en dødelig trussel.
NESTE GANG
Helvete.
-Kan de ikke skytes? -Nei.
-Gasses? -Nei.
-Hullene tettes? -Nei.
Hvis du får tuberkulose, blir gården din så å si stengt.
Faen.
RESULTAT - POSITIV
Tekst: Tonje Bjørkheim Nilsen
Kreativ leder Mari Hegstad Rowland