CLARKSONS GÅRD
KAPITEL 10 KOBRUK
Dagen efter att korna kommit, gick jag för att se till dem med Kaleb,
som faktiskt var ganska uppspelt.
Hur gammal var du när du började som koskötare?
-Tretton. -Tretton?
Tretton.
-Du älskar dem, eller hur? -Absolut.
Titta där. Det är precis vad vi behöver för jorden.
Det där är fullt av kväve.
-Det hamnar i jorden och det är bra. -Japp.
Och vi slipper lägga kväve på som...
-Inga kemikalier. -Kemikalier, ja.
Titta vem som är här. Främling.
-Där är hon, tillbaka. -Tillbaka från Irland.
Kom och titta på komockan! Välkommen tillbaka.
När de blir riktigt hårda kan man kasta frisbee med dem.
-Är det en lek man leker på landet? -Vi gjorde det.
De blir hårda, man kastar dem och den som kastar längst vinner.
-Hur var Irland? -Så bra!
-Jag hade inte träffat mamma på två år. -Jag vet!
Jag är så ledsen för din hund, Kaleb.
-Ja. Igår. -Jag är så ledsen.
Cancer i ansiktet. Avlivad igår.
Jag har aldrig avlivat en hund som springer runt och försöker leka.
Det var hemskt.
-Så hemskt. -Han är på ett bättre ställe nu.
Korna kommer att muntra upp honom.
-Kossorna! -Nej, skräm dem inte.
Jag ska inte skrämma dem. Jag säger bara "kossorna".
Där är de.
Hej. De luktar gudomligt.
Medan Lisa och Kaleb presenterade sig...
Titta på dem, de är så avslappnade.
...kom Dilwyn, veterinären.
-Hur mår du? -Det är bra.
Jag får värja mig mot autografjägarna och sånt.
Var är vi?
Jeremy? De försöker ta sig över stängslet.
Vad?
-Fan i helvete. -Nu är de genom stängslet.
-Kossorna är ute! -Åh, nej!
-De går ut på vägen. -Herregud.
Vägen är där uppe, där finns inget staket.
-Fortsätt! -För Guds... Snälla, sluta.
Lisa, gå till den sidan.
Nej! De går tillbaka... Jävla helvete.
Det finns en grind i det hörnet, vi tar dem ner dit. Öppna den.
Om en går igenom, följer de andra efter.
-Vi vallar dem långsamt dit. -Okej.
-Kom igen, kossorna. -Försiktigt.
-Långsamt. -Duktiga flickor.
-De går igenom. -Duktiga flickor. Kom igen.
Vi har haft dem en dag. En dag.
Efter att ha fått tillbaka korna i hagen och lagat stängslet,
var jag orolig över att de skulle vara lika jobbiga som fåren,
men Dilwyn förklarade vad som pågick.
-Det finns en hierarki. -Verkligen?
-Ja. -Det finns en ledarko.
-Ja. -Det var förmodligen den som bröt sig ut.
Antagligen. De vet alla var de befinner sig i...
-Hackordningen. Verkligen? -Ja.
Och de brukar inte bråka då, allt går riktigt bra.
När det gäller kor, är det den som är först som är ledaren.
-Och de säger "okej"? -Ja.
De andra följer gärna med. Det är så boskap är, flockinstinkten.
Så mycket att zebus kan hoppa av en klippa
för att korsa Zambezi eller nåt.
De säger: "Du går först", tills nån säger: "Jag går", och resten följer efter.
Det är inprogrammerat i dem.
Varför går de under träden?
De känner sig trygga där under. Borta från rovdjur.
Det här är Pepper. Den vita. Hon är mitt husdjur.
Den är flickan Rosies favorit, på gården där vi köpte dem.
Hon sa: "Ta hand om Pepper åt mig."
Jag sa att jag skulle göra det.
Jag köpte korna för att förnya jorden,
men en liten flock skulle inte vara lönsam om jag sålde den till en slaktare.
Jag kom på idén att sälja köttet i min egen restaurang.
Och på den fronten hade jag fått en ny idé.
Chilipeppar.
-Ja. -Här borta.
Min plan var att odla dem
och sälja chilichutney både i restaurangen och i gårdsbutiken.
Smart, va?
Det räcker.
-Den ska vara där. -Där.
Så, Kaleb och jag byggde två polytunnlar.
Sen måste jag välja vilken sorts chili jag skulle odla i dem.
Det här är en habanero, som på Scoville-skalan
ligger emellan 150 000 och 325 000, så det är jäkligt hett.
Det är ganska trevligt, faktiskt.
Det var 150 000 på Scoville-skalan. Den här
är Naga, den är på 1,3 miljoner.
Okej.
Jisses.
Herregud!
Det är verkligen starkt.
Jävla helvete.
Ursäkta mig.
Jag får uppstötningar.
Kära nån.
Herregud. Vad gör du?
Vad har du?
Det var lite för starkt. Vill du prova?
Kom igen. Vad heter den?
-Naga. -Naga?
Du måste tugga tio gånger annars bränns det i magen.
Ja. Fan, det är redan starkt.
Det har kick, eller hur?
Ditt arsle imorgon kommer att likna japanska flaggan.
Till slut planterade vi ett urval.
Mild ungersk habanero,
Naga som får ögonen att tåras,
och vulkaniska Carolina Reapers.
Sen, med en påse mogna Naga i bilen,
åkte jag iväg för att skapa Diddly Squat-chilichutney.
Jag kan inte laga mat i mitt eget kök eftersom kökspolisen
inte har inspekterat det.
Och det är därför jag har åkt hit.
CHIPPING NORTON RUGBY UNION FOTBOLLSKLUBB
Det var här min pojke brukade spela.
Varje söndag i åtta år åkte jag hit och såg honom spela.
I rugbyklubbens kök, som hade klarat polisexamen,
träffade jag två chilimatlagningsexperter.
-Hej... -Tomasz.
-Tomasz. Polskt? -Ja.
-Joanna. -Hur mår du?
Jag mår utmärkt. Vi ska laga, till dig,
en tomatbaserad chilisås med stora bitar av Naga,
tomat och lök,
-stora bitar chili. -Så inte helt puré?
-Så att det blir tuggmotstånd? -Ja.
Vi gillar smaken av maltvinäger med tomater. Det passar så bra ihop.
-Vad i... -Jävlar.
De här chilifrukterna är riktigt starka.
Ska vi sätta på fläkten?
Den är lite bullrig.
Lite grann.
Jag står tre meter från dem.
-Åh, gode Gud. -Okej.
-Det går bra för dig. Du hostar inte. -Jag vet.
För när man står nära, hostar man inte.
-Verkligen? För att jag står här borta? -Ja, prova.
Vad tycker du om det här...
Vi har tagit ut burkarna ur ugnen och de är sterila nu.
-Hur länge håller chilisåsen? -Så...
Ungefär ett år.
Okej. Mer chilifrukter.
-Det är mer nu... -Mer hosta.
-Hur länge har du varit här, Tomasz? -Jag har jobbat i nio år.
Förlåt, jag... På grund av chili.
Hur många polacker går du igenom på ett år?
-Han är väldigt duktig. -Och dålig.
Förlåt.
Ja.
Efter det var det en lättnad att komma tillbaka till kogödseln
och min mob-bete-jordföryngringsplan.
Vilket kräver inte bara mycket avföring, utan också mycket höns.
Kom igen, flickor. Ut med er.
Kom igen.
Eftersom min befintliga flock inte var tillräckligt stor,
köpte jag fler av mina äggproducerande grannar, mr och mrs CackleBean,
som ställde upp ett mobilt hönshus, så modernt
att det till och med hade lättmetallfälgar.
-Vad tycker du? -Jag är förbluffad.
Så högteknologiskt. Nej, men det är det!
Så de sitter...
På stängerna framför ägglådorna där de borde lägga ägg.
Okej. Är det här vattentanken?
Ja. Kallt vatten går till vattennipplarna, så de pickar på nippeln.
-Vilken man gillar inte det? -Men de är kvinnor.
-Vissa kvinnor gillar det. -Det har jag hört!
Den som vill picka på en nippel får göra det.
-Jag såg det en gång på Internet. -Hoppas att du har rensat din sökhistorik.
-Belysningen då? -Bara solenergi.
-Är allting soldrivet? -Det är bra eller hur?
Steph, vad är den till för?
För att hålla koll på rävar.
Är det en rävkollkamera? Finns det ett lasersikte i den?
Nej, det är upp till dig.
-Kan jag kolla den på min mobil? -Ja.
Stephs man kom sen med mina 50 nya fåglar.
Såja, flickor.
-Det är fina hönor. -Ja, det är det.
-Okej. -Det är så det går.
Därefter satte vi upp stängslet,
nåt som är viktigt i ett mob-betesprojekt.
Ja, perfekt.
Så, här är idén. Koskit, koskit, koskit överallt.
Hönsen kommer ut. Pickar maskarna... Och vad mer därute?
-De äter alla insekter. -Alla insekter i skiten.
Och sedan sprättar de ner all kobajs och sin egen
i jorden, vilket gör den frisk och levande.
Och imorgon flyttar vi dem dit.
-Ja. -Bit för bit täcker de hela fältet.
-Det är vägen framåt. -Jag ska öppna luckan.
Låt ekojordbruket börja.
-Här kommer de. -Se, de pickar redan.
Titta, den gör det!
Den äter faktiskt maskarna i bajset!
-Men det är det vi är här för. -Därför vi är här.
Titta på bajset. Vilken fest!
Den trampar i det, men det är okej.
Trampa i det. Tryck ner den i jorden. Gör det. Tryck ner.
Paddy och Steph hade faktiskt tagit hit två hönshus.
Det var en överraskning i det andra.
Vi har ett tuppskjul också.
-Ett vad? -Tuppskjul.
-Ett skjul fullt med tuppar. -Varför
har jag tuppar när de inte producerar några ägg?
Tanken är att du låter ungtupparna leva, vilket är etiskt.
De flesta ungtuppar i det här landet dödas en dag gamla.
-En dag? -En dag gamla.
-Vad händer med dem sen? -De är döda.
-De flesta slängs, eller hur? -Ja, de är avfallsprodukter.
Är dessa tuppar som jag fått läckra och näringsrika?
De är underbara.
-Kan man äta dem? -Man kan äta tupp.
Okej. Nu kommer tupparna ut.
-Hur många är det igen? -Tjugofem.
-Se på er! -Han är stilig.
Ja! Han struttar!
-Är det här soundtracket i mitt nya liv? -Ja.
Jäklar vilket liv.
Korna kommer.
De tänker: "Det är några små, befjädrade kor i vår hage."
Med allt detta på plats skulle min jord bli sund
och jag skulle ha tillgång till kyckling, ägg och nötkött till restaurangen.
Så jag gick och la mig den kvällen och kände mig ganska nöjd.
KL. 03.58
Men nästa morgon kände jag mig inte så jättenöjd.
För det visade sig att ungtupparna var otroliga utbrytarkungar.
Alla är ute. Alla tupparna är ute.
Jävla...
Vilket innebar att de antingen slutade som rävmat...
Fjädrar finns överallt, titta.
Det är som dödens fält.
...eller så var de hos hönorna och gav en Roger Moore-uppvisning.
Kom igen, flickor, kom ut.
Titta! Vad?
Du är fast, nu tar jag dig.
Tar dig inte.
Var är den där jäkla tuppen?
Det är två här inne. Nej, det är tre!
Herregud, det är en orgie!
Sluta. Jag har den. Nej, det har jag inte.
Åh, skit också.
Men om man bortser från tuppbrottsligheten,
var korna och hönorna redan ett bra lag.
Titta på dem, rakt till bajset. Titta, de sprättar.
Du är en bra höna. Du ska få en eko-bronsmedalj.
Senare samma dag åkte jag till gårdsbutiken.
Hejsan, allihop.
För min första sats chili chutney var klar
och jag ville göra en kundundersökning.
-Någon här som gillar chili? -Ja.
Ursäkta mig.
Titta, det är som ett Yorkshire-bröllop på 1970-talet.
Först bad jag dem prova den mediumstarka versionen.
-Det är gott. -Gott?
-Skulle du köpa det? -Ja.
Det är okej.
-Bara okej? -Ganska trevligt.
-Trevligt. Jag skulle köpa det. -Bra.
Bra. Jag tror vi har nåt.
Uppmuntrad av den reaktionen bad jag dem att prova den starka versionen.
Jävlar.
Jävla helvete.
Det är löjligt.
Jisses!
Drick.
-Vi kommer att sälja mycket mjölk. -Ja.
-På det sättet. -Kära nån.
-Mer mjölk är på väg. -Tack.
KL. 04.01
Vårt nya morgontidiga larmsystem kom faktiskt till nytta.
Eftersom livet med kossorna blev mycket jobbigare.
Kalvarna var nu gamla nog att avvänjas från modersmjölken.
Vilket innebar att ta dem till en annan hage på bortre sidan av gården.
Titta på allt detta nya, fräscha gräs vi har gett dem.
Det kallas kohagen. En av de vackraste ängarna på gården.
Ja, vad tycker du om det?
-De verkar nöjda. -Vilken härlig syn.
-Är inte det en härlig syn? -Ja.
Tyvärr delade de inte denna romantiska syn på sitt nya hem.
NÄSTA DAG...
Vad saknas på den här bilden?
Allt kalvkött. De har rymt.
En grannbonde har åtta av dem på sin gård,
som jag måste åka och hämta.
Men en av dem är försvunnen.
Vi måste hitta henne.
Där är kalvköttet på en grannbondes åker.
Elakt kalvkött!
Det är en bondes åker som vi river sönder.
Ska jag be om ursäkt, han ser inte glad ut...
Jag är så ledsen.
Jag är ledsen för detta.
Förlåt. Jag ber om ursäkt.
Jag hoppades att detta skulle vara en engångshändelse.
Men det visade sig att kalvarna var bättre utbrytarkungar än tupparna.
Korna är ute.
Jävla helvete.
Jag är verkligen ledsen.
Tre, fyra, sex, åtta, nio.
Bra!
Jag är verkligen ledsen.
Hej, Gerald! De kom ut igen.
Vänta.
Här är deras klövspår.
De har gått igenom här.
Kl. 02.00 i morse
fick jag ett mobillarm från hönshuset likt varje natt kl. 02.00.
Sen kl. 06.00 ringer mannen som sköter den kameran. Korna är ute igen.
Herregud. Var är ni?
Komocka. Bajs. Kobajs.
Där är de.
Kom igen, kossorna.
Det rådde ingen tvekan om att kojakten tidigt på morgonen
var ett härligt sätt att börja dagen.
Kom.
Duktiga kossor.
Men det här var den fjärde rymningen på tio dagar.
Så jag måste reparera staketet ordentligt.
Reparerade du det?
Det var inte jag. Kan du ens titta... Det var du, eller hur?
Det ser för hemskt ut. Titta på det!
Jag medger att det inte är estetiskt tilltalande.
Kaleb instruerade mig sedan om hur bönder brukade hantera detta problem.
-Så där. Håll kvar det... -Ska jag göra så här?
Ta en stolpe, håll den där. Jag trycker ner stolpen bakom den här.
-Förstår du? -Nej.
Det är lätt.
Så där.
-Den ska vara bakom... -Den här stolpen.
Jag håller upp staketet med två armar,
och med min andra arm plockar jag upp den nya stolpen
och mäter den med min andra arm.
Ja, det är inte svårt.
Såja.
Nej. Inte så.
För helvete, kompis.
Det här är helt säkert, eller hur?
Det här står säkert i alla gårdars säkerhetsmanualer.
Sänk den inte nu, du sliter av min arm.
Jag håller den med den här.
Nej, jag gillar inte... Det där är löjligt.
Det är okej. Ta nu stolpen.
Är du redo att hålla i stängslet?
-Vad? -Håll stängslet. Är du redo?
För helvete! Åh, fan!
-Fan! -Är du okej?
Nej.
Vänta.
Helvete! Nej, jag vet inte om det är okej.
-Vill du ringa Lisa efter en påse ärtor? -Nej.
Den här händelsen påminde om att det var dags att göra något
som jag hade skjutit upp jättelänge.
Hej och välkommen till jordbrukshälsa och säkerhet.
Denna HSE-kurs hjälper dig att identifiera och hantera säkerhetsrisker.
Om du sköter gården är du juridiskt ansvarig
för säkerheten hos dig, dina anställda,
entreprenörer, besökare och alla som berörs av ditt arbete.
...stödbalar stabiliseras
genom att överlappa och låsa de övre balarna...
...säkerhetslagstiftningen gäller och det har den alltid gjort.
Efterlevnad av lagen skyddar dig och...
Herregud.
...alla luftledningar på din arbetsplats
och markera dem på en karta. Gör en riskbedömning.
Du och entreprenörer bör vara medvetna om fynden.
Ge information, instruktioner och utbildning till dina anställda
om du är involverad i arbetet med entreprenören. Ge även all information...
Tack och lov räddade Kaleb mig så småningom
från hälso- och säkerhetsinstruktionerna,
genom att ringa för att säga att vår jättestora nya vattentank hade kommit.
-Tjugotusen liter vatten. -Ja.
Gratis syresatt mjukt regnvatten rinner från taket och in här.
Pajas. Visst.
Sänk ner den, så ser vi om den står rakt.
-För mycket. -Är det för mycket lutning?
Jag tror inte att det kommer att fungera.
-Vad då? -Vi måste göra en betongplatta.
Fortsätt drömma.
All cement i landet används för närvarande av HS2.
De bygger en järnväg från London
till Liverpool till Manchester, ungefär 12 minuter snabbare.
Det kostar miljarder pund och använder all betong i Storbritannien.
Vem behöver en järnväg?
Jag har aldrig åkt tåg, så jag behöver den inte.
-Vad? -Jag har aldrig varit på ett tåg. Aldrig.
Det är inte möjligt.
Bevisa det. Hur... Jag kunde... Har du varit mig?
Har du varit mig? Nej.
Jag kunde inte argumentera mot det, men jag hade inte fel om betongen.
Så nästa dag bestämde vi oss för att flytta vattentanken
till andra sidan ladugården.
Du har det, men sedan finns det en sak som ska vara ovanpå.
Jag tror att jag har löst det.
Jobb ett var att montera alla komponenter ovanpå tanken.
Så Kaleb föreslog att jag skulle starta gårdens saxlyft.
När jag väl är där uppe... Jävlar!
Välkommen till modul två. Fall från hög höjd.
Nej!
Den vill inte ta ner dig nu.
Den gör... Sluta med det där!
Du är högt upp.
Nej, ner. Varför går den inte ner längre?
-Jag fixar det, tillbaka upp. -Lägg av!
Gå och hämta en stege.
-Det går bra, titta. -Det går inte bra!
Jag hatar den här saken.
-Är du säker på att du fixar det? -Ja.
Du tar den ändan, jag den här.
Gnäller över vädret.
Sluta, var inte en idiot.
Backa. Framåt.
-Vad menar du? -Så där?
Den är på. Nej, inte än. Jag måste sätta på den.
Så, den är på.
-Tryck. -Vänta, jag trycker.
Tryck som en man, inte en liten bebisget.
Få bort den här först och främst.
Jävla helvete.
-Är du inne? -Ja.
Knuffa inte ner mig.
-Så. -Den är på.
Jävla helvete.
Sextioettåring måste göra... Hur gammal är du? Tjugotre.
Det är ditt program.
Är det? Fattar alla det?
Hörde alla det?
KL. 04.06
Det var nu dags att säkerställa en stadig tillgång på nötkött till restaurangen,
vilket innebar att de kor som inte var dräktiga skulle bli dräktiga.
Eftersom det innebär att man trycker in saker i dem,
sa Kaleb att jag måste investera i en behandlingsbur.
-Så, kon går in... -På den här sidan.
-Går in där. -Ja. Går igenom...
Och huvudet... Var är huvudet?
Det ska vara så där. Den här kommer ut.
-Den stången? -Ja.
Den ska vara här för att hålla svansen.
Herregud.
Max Mosley skulle ha betalat en förmögenhet för att prova den.
-Den håller fast huvudet. -Vad?
-Hur mycket... Är den tung? -Ja, vi behöver lastaren.
Grejen är att om jag gör det, tar det en halvtimme.
-Ja. -Om du hjälper, tar det en timme.
Det tar inte en timme, jag ska använda lastaren.
Försiktigt!
-När behandlingsburen var på plats... -Här.
...måste vi bygga fållan runt den.
Redo?
Fan.
Jävla helvete.
-Vilken mes. -Vad? Jag jobbar på!
-Är det här tillräckligt stort? -Ja, de ska vara tätt ihop.
-Du har faktiskt en bra här. -Bra.
-Hur mycket kostade den? -10 000 pund.
-Jävlar! -Jag vet.
När fållan var monterad gick vi för att hämta korna.
Jag vet inte vad jag ska säga om din stav.
Jag gillar den.
Den får mig att se... jag börjar känna mig lantlig.
Jag börjar förstå små saker om landsbygden.
Du förstår bara små saker.
Jag hittade dem.
Jag älskar det här.
De ser inte förvånade eller rädda eller skrämda ut på något sätt,
när vi närmar oss. De bara stirrar. Titta på Pepper till vänster där.
De bara stirrar som sexåringar när man går in i ett klassrum.
Du vet, ett sexårigt barn när en vuxen kommer in.
De är inte rädda. Precis.
Det är Kalebs koimitation.
-Klar. -Nu går vi.
Vi går bara försiktigt runt dem.
-Kom igen, sakta. -Fortsätt framåt.
-Försiktigt. -Fortsätt.
-Dilwyn! -Ja.
De vill faktiskt gå in, se där.
Herregud.
Det var lätt. Vi klarade aldrig det här med fåren, eller hur?
Även om vi hade samlat ihop alla kor var det bara de två unga kvigorna
som Dilwyn skulle inseminera.
Och idag var första delen av proceduren.
-Så det är bara Deanie och Pepper? -Ja, jag ska göra dem brunstiga.
Jag ska lägga in en progesteronstav
i deras vagina,
och när vi tar ut den, blir de brunstiga.
Och sen kan vi inseminera dem.
Dilwyn sa att det enklaste sättet att ta itu med jobbet
var att ta alla kor genom Max Mosley-maskinen
tills vi kom till kvigorna.
-Fortsätt, in med er. -Fortsätt.
-Kom igen. -Som att jobba med Gandalf.
Kom igen.
Gå då. Fortsätt.
Kom igen, in med er.
Nej, nu har de alla rymt. På huvudet.
Jag tar dem runt igen. Gå nu!
Kom igen. Nej. Inte den vägen.
Fel, fel, fel.
15 MINUTER SENARE...
Fortsätt! Fortsätt!
-Fortsätt! Fortsätt! -Fortsätt, kossorna!
Gå nu! Den vägen.
Fortsätt! Fortsätt!
Mutor. Vi har provat piskan, nu provar vi moroten.
Den backar.
Nu står den helt fel väg.
Och ut ur buren.
-Vad sägs om pengar? -Vad?
Jag vet inte. Jag är så kall och blöt och olycklig.
Jag kan inte...
Mina kor är lika olydiga som mina får,
det ösregnar, mina skor är täckta av bajs.
Jag vet inte varför jag tycker att det är roligt.
För att du aldrig har upplevt båtliv i Medelhavet
eller ätit något gott...
Vi gör den mindre, ta den där.
Jeremy, ta tag i den.
Fortsätt.
Fortsätt!
Lyckligtvis fick vi äntligen in Deanie i behandlingsburen.
Jag måste stoppa in min hand för att se att hon har allt.
Jag skulle inte göra det nu.
Hon rensar... Vad menar du?
Att hon har en livmoder och äggstockar.
Det låter som en ballong. Jag är livrädd för ballonger.
-Livrädd. -Massiv rädsla. Du har ingen aning.
-Går inte in i ett rum med ballonger. -Verkligen?
Skiträdd.
Säg inte till någon.
Vi får se om hon har alla delar.
Det här är som en prostataundersökning på industrinivå.
Heliga...
Det finns en livmoder. Hon är okej.
-Har hon alla delarna? -Ja, det har hon.
Vad i tusan är det?
-Det är skiten. -Jag trodde att du gick in i vaginan?
-Jag gör det rektalt. Så, i princip... -Vad?
Jag känner på livmodern utifrån.
-Så du måste upp genom bakdörren? -Ja.
Nu ska jag lägga in progesteronet.
-Det är ett av könshormonerna. -Orsakar det ägglossning?
Att ta ut det startar nästa cykel.
-Hur länge ska det vara där? -En vecka.
Fortplantningstriangeln är på gång.
Ja, typ.
Så där ja. Fortsätt.
Fortsätt. Nej, fortsätt.
Till slut var det Peppers tur.
Lugna dig, Pepper. Duktig ko. Jag gillar den här.
Så. Ja, hon är hel.
Okej, släpp ut korna.
Vi har vallat runt dem här, tagit dem igenom, skrikit i en timme
och sen släppt dem. De måste undra varför.
Titta, hon håller upp svansen. Åh, Pepper!
Eftersom vi nu fick vänta en vecka tills den artificiella inseminationen...
Redo?
...började Kaleb och hans bror Kieran reparera stängslet ordentligt.
Medan jag bestämde mig för en del underhållsjobb.
Okej, nu så. Upp och iväg.
Jag började med den vildvuxna häcken mitt emot Geralds hus.
Häckklippning!
Ja.
Härligt, härligt.
Hej, Gerald.
G-dog kommer att bli nöjd
över att jag har fixat häcken åt honom.
För helvete!
Vad fan gör han?
Han missade snåren, jag sa att han skulle börja nerifrån.
Här. Skäll ut honom.
Är du inte glad?
Okej. Så då fick jag sparken.
Jag tyckte inte att det var så dåligt gjort.
Sju dagar efter Dilwyns besök var det ganska tydligt att kvigorna
nu var brunstiga.
Nej, gör inte så. Vad äckligt.
Jag vet att några av er var oroliga
häromdagen då veterinären satte in hela armen i...
I kvigorna. Men oroa er inte, för nästa morgon
tog jag en bild, ingen bra bild, men ändå en bild,
av Deanie, kvigan som blev
rörd och...
Titta på bilden, hon gick självmant in i behandlingsburen.
"Var är den där walesaren med handsken? Var är han?
"Jag står här, det är ganska trevligt."
Hur som helst, vi måste göra dem dräktiga nu.
Kom nu, kossorna. Dags att bli dräktiga. Två av er.
Gå nu.
Det innebar att än en gång valla dem till behandlingsburen.
Gå nu. Nej, nej.
Sluta! Fortsätt.
Kom igen, flickor!
Har du sett hur mycket sex som pågår? Det är som att vara på en sexgårdsfest.
Ser du det där? De har blivit galna av lust.
När vi får in dem i fållan,
kommer Charlie, Dilwyn och Tim med gentlemannajuicen.
Är hela den faktiskt sperma?
-Nej, det är flytande kväve. -För att hålla den kall?
Efter att ännu en gång ha visat upp mina nya vallfärdigheter...
Stanna.
Stanna!
...fick vi in Pepper i behandlingsburen för hennes inseminering.
-Det är ett strå. -Är det ett strå?
Vet inte vad ett strå är.
-Sprutan. -En spruta.
Det verkar inte vara så mycket sperma i den.
Är det 10cc?
Nej, det är den genomsnittliga mängden en man ejakulerar.
Det var därför bandet hette 10cc.
-Vet ingen det? -Nej.
-Sen lägger man strået i pistolen. -I pistolen?
-Insemineringspistolen. -Det här är faktiskt spännande.
Man lägger den mot ryggen för att hålla den varm.
-Och tar på skydden. -Man tar på dem.
Sedan...
Vad känner du efter?
Jag har livmoderhalsen i handen nu.
Hon trycker mot min hand.
-Måste det gå genom livmoderhalsen? -Ja.
När det kommer genom livmoderhalsen där, sedan bara långsamt
-släpper man den. -Släpp.
Gå nu, flickan.
Kom igen, Deanie. In med dig. Du gillar det där.
Mitt nötköttsförråd var nu igång.
-Två kvigor potentiellt dräktiga. -Tack.
Äggen kom snabbt.
Det var många i morse.
Och chilichutneyn var i produktion.
Så det såg bra ut för min nya miljövänliga restaurang.
Allt jag behövde göra nu var att vinna över lokalbefolkningen.
NÄSTA GÅNG
Diddly Squat sponsrar Chadlingtons Fotbollsklubb.
Det är en liten by.
Jag tänkte att istället för att de skvallrar, ska jag förklara vad vi gör.
Du beskrev oss som idioter.
Du sa att varje by har en idiot, jag har sex.
Undertexter: Ulrika Lindfors-Davis
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson