KAPITTEL TI UNDERKUET
Dagen etter at kyrne kom, dro jeg for å se til dem med Kaleb,
som faktisk var ganske spent.
Hvor gammel var du da du begynte med kuer?
-Tretten. -Tretten?
Tretten.
-Du elsker dem, ikke sant? -Hundre prosent.
Se på det. Det er akkurat det vi trenger til jorda.
Den der er full av nitrogen.
-Det går i jorda, og det er bra. -Ja.
Og vi slipper å tilføre nitrogen på...
-Kjemikalier. -Kjemikalier, ja.
Se hvem som er her. En fremmed.
-Hun er tilbake. -Tilbake etter å ha besøkt mor i Irland.
Kom og se på denne ruka! Velkommen tilbake.
Kuruke. Når de blir veldig harde, kan de brukes som frisbee.
-Er det noe man gjør på landsbygda... -Det gjorde vi.
De blir harde, du plukker dem opp, og den som sender lengst vinner.
-Hvordan var det i Irland? -Så bra!
-Jeg hadde ikke sett mamma på to år. -Jeg vet det!
Så trist med hunden din, Kaleb.
-Ja. I går. -Det var så leit.
Kreft i ansiktet. Avlivet i går.
Jeg har aldri avlivet en hund som løper rundt og vil leke.
Det var forferdelig.
-Så leit. -Han er på et bedre sted nå.
Kyrne vil muntre ham opp.
-Kyra! -Nei, ikke skrem dem.
Jeg skal ikke skremme dem. Jeg sier bare "kyra".
Der er de.
Hallo. De lukter himmelsk.
Mens Lisa og Kaleb presenterte seg...
Se på dem, de er så avslappede. Hei!
...kom Dilwyn, veterinæren.
-Står til? -Ikke så verst.
Må jage vekk autografjegerne og den slags.
Hvordan er de?
Jeremy? De prøver å komme seg over gjerdet.
Hva?
-Fy faen. -Nå er den gjennom gjerdet.
-Kyrne er ute! -Å nei! Faen!
-De er snart på veien. -Herregud.
Veien er der oppe, det er ikke noe gjerde.
-Gå! -For Guds... Vær så snill, stopp.
Lisa, ta den siden.
Nei! De går tilbake... For helvete.
Det er en port i det hjørnet, vi fører dem dit. Åpne den.
Hvis én går gjennom, gjør alle det.
-Vi tar dem sakte ned dit. -Greit.
-Kom igjen, kyra. -Rolig.
-Rolige. -Flinke jenter.
-De går gjennom. -Flinke jenter. Kom igjen.
Vi har hatt dem en dag. Én dag.
Etter å ha fått kyrne tilbake på jordet og reparert gjerdet,
var jeg redd for at de ville være like ustyrlige som sauene,
men Dilwyn forklarte hva som foregikk.
-Det er et hierarki. -Jaså?
-Ja. -Så det er en hovedku der inne.
-Ja. -Det var trolig den som brøt ut.
Sannsynligvis. Alle vet hvor de står i...
-Rangordenen. Virkelig? -Ja.
Og de pleier ikke å krangle, alt går veldig fint.
Så med kyr er det den som leder an når de kommer, som bestemmer.
-Og de sier "ok"? -Ja.
De andre følger gjerne etter. Det er slik storfe er, flokkinstinkt.
Til og med zebuer som hopper av en klippe,
prøver å krysse Zambezi eller noe.
De sier "du går først" helt til noen sier: "Jeg går," og så går alle.
De er skapt sånn.
Hvorfor går de under trærne?
De føler seg trygge der. Borte fra rovdyr.
Det er Pepper. Den hvite. Det er kjæledyret mitt.
Den lille jenta, Rosie, på gården vi kjøpte dem, det var hennes favoritt.
Hun sa: "Pass godt på Pepper for meg."
Så jeg sa at jeg skulle det.
Jeg kjøpte kyrne for å gi nytt liv til jorda,
men en liten flokk vil ikke være lønnsom hvis jeg selger den til en slakter.
Så jeg kom på ideen om å selge kjøttet i min egen restaurant.
Og på den fronten hadde jeg fått enda en idé.
Chili.
-Greit. -Her borte.
Planen var å dyrke dem
så jeg kunne selge chilichutney både i restauranten og gårdsbutikken.
Smart, ikke sant?
Det holder.
-Den går sånn. -Der.
Så Kaleb og jeg bygde to polytunneler.
Så måtte jeg velge hva slags chili jeg skulle dyrke i dem.
Dette er en habanero, som på Scovilles styrkeskala måles til
mellom 150 000 og 325 000, noe som betyr at den er temmelig sterk.
Ganske god, faktisk.
Det var 150 000 på Scoville-skalaen.
Dette er en Naga, den er 1,3 millioner.
Ok, greit.
Herregud.
Herregud!
Det er veldig sterkt.
Fy faen.
Unnskyld meg.
Det er bare litt oppstøt.
Kjære vene.
Herregud. Hva gjør du?
Hva har du?
Den er kanskje litt for sterk. Vil du smake?
Ja vel. Hva heter den?
-Naga. -Naga?
Du må tygge den ti ganger, ellers svir den magen.
Ja. Faen, det er sterkt allerede.
Et lite kick, hva?
I morgen vil rumpa di se ut som det japanske flagget.
Til slutt plantet vi et utvalg.
Milde ungarske habanero,
tårefremkallende Naga,
og fullstendig vulkanske Carolina Reaper.
Så, med en pose moden Naga i bilen,
dro jeg for å lage en Diddly Squat chilichutney.
Jeg kan ikke lage den på mitt eget kjøkken fordi kjøkkenpolitiet
ikke har inspisert det.
Derfor har jeg kommet hit.
CHIPPING NORTON RUGBY UNION FOTBALLKLUBB
Det var her gutten min pleide å spille.
Hver søndag i åtte år kom jeg og så på ham.
På rugbyklubbens kjøkken, som hadde bestått politieksamenen,
møtte jeg to eksperter på tilberedning av chili.
-Hallo... -Tomasz.
-Tomasz. Polsk? -Ja.
-Joanna. -Står til?
Strålende. Vi skal lage
en tomatbasert chilisaus med Naga-biter,
og biter av tomat og løk,
-biter av chili. -Så ikke helt most?
-Så det er litt tyggemotstand? -Ja.
Vi liker smaken av malteddik med tomater. Det passer fint sammen.
-Det vi... -Fy faen.
Disse chiliene er virkelig, veldig sterke.
Skal vi sette på viften?
Den bråker litt.
Litt.
Jeg er tre meter unna dem.
-Å, himmel. -Ok.
-Men du hoster ikke. -Jeg vet det.
På nært hold hoster man ikke så mye.
-Jaså? Det er bare på avstand? -Ja, prøv.
Hva synes du om...
Vi har tatt glassene ut av ovnen. Nå er de sterilisert.
-Hvor lenge holder chilisausen seg? -Det...
Omtrent ett år.
Greit. Mer chili.
-Det er mer nå... -Mer hosting.
-Hvor lenge har du vært her, Tomasz? -Jeg har jobbet i ni år.
Beklager, jeg er... Det er chilien.
Hvor mange polakker går det i året?
-Han er veldig god. -Og dårlig.
Unnskyld.
Ja.
Etter det var det en lettelse å komme tilbake til kumøkka
og min fornyelsesplanen for jorda.
Noe som krever ikke bare mye avføring, men også mye høner.
Kom igjen, jenter. Ut med dere.
Kom igjen.
Og fordi flokken ikke var stor nok,
fikk jeg flere fra mine eggproduserende naboer, Mr. og Mrs. CackleBean,
som stilte opp med et mobilt hønsehus så toppmoderne
at det til og med hadde lettmetallfelger.
-Hva synes du? -Jeg er forbløffet.
Så høyteknologisk. Jo, det er det!
Så de sitter...
På stengene foran rugekassene, de skal legge egg i rugekassene.
Ok. Er dette vanntanken?
Ja. Kaldt vann går til niplene, så de dunker på dem.
-Hvilken mann liker ikke nipler? -Men de er kvinner.
-Noen kvinner liker nipler. -Så har jeg hørt!
Den som vil ha nipler, kan få nipler.
-Jeg så det en gang på Internett. -Jeg håper du slettet søkehistorikken.
-Hva med belysning? -Alt drives av solcellene.
-Er hele greia solcelledrevet? -Bra, ikke sant? Ja.
Steph, hva er det til?
Å se etter rev. For å sjekke utsiden.
Det er et revekamera? Har det lasersikte?
Nei, det er opp til deg.
-Kunne jeg se på dette på telefonen min? -Det kan du.
Så kom Stephs mann med mine 50 nye fugler.
Sånn, jenter.
-De er vakre høner. -Ja, det er de.
-Ok. -Sånn skal den.
Deretter satte vi opp gjerdet,
som er essensielt i mob grazing.
Ja, perfekt.
Her er tanken. Kumøkk overalt.
Hønene kommer ut. Plukker mark... Og hva mer?
-De spiser alle insektene. -Alle insektene ut av møkka.
Så tråkker de kuenes og sin egen møkk
ned i jorden, noe som gjør den sunn og levende.
Og i morgen flytter vi dem dit.
-Ja. -Bit for bit dekker de hele jordet.
-Det er veien videre. -Jeg åpner luken.
La øko-jordbruket begynne.
-Her kommer de. -Se, de spiser allerede.
Se, den gjør det!
Den spiser faktisk markene fra avføringen!
-Men det er derfor vi er her. -Ja.
Se på den avføringen. For et festmåltid!
Den tråkker i det, men det er greit.
Tråkk på det. Press det ned i jorden. Fortsett. Press.
Paddy og Steph hadde levert to skur.
Det var en overraskelse i det andre.
Vi har også et haneskur.
-Hva slags skur? -Haneskur.
-Skur fullt av haner. -Hvorfor...
...skal jeg ha haner når de ikke legger egg?
Tanken er at hanene... Du gir dem liv, noe som er veldig etisk.
De fleste haner i dette landet blir drept én dag gamle.
-Én dag? -Én dag gamle.
-Hva skjer med dem? -De er døde.
-De fleste blir kastet? -Ja, avfallsprodukter.
Er disse hanene jeg får deilige og næringsrike?
De er nydelige.
-Kan man spise dem? -Du kan spise hane.
Her kommer de. Hanene kommer ut.
-Hvor mange er det? -Tjuefem.
-Se på deg! -Han er kjekk.
Ja! Han har gangen.
-Blir dette den nye lyden av livet mitt? -Ja.
Helvete heller. For et bråk.
Kyrne kommer.
Tenker: "Det er noen små, fjærkledde kyr på jordet vårt."
Med alt dette på plass vil jorden min bli sunn,
og jeg vil ha jevn tilførsel av kylling, egg og storfekjøtt til restauranten.
Så jeg følte meg ganske tilfreds da jeg la meg den kvelden.
Neste morgen, derimot, følte jeg meg ikke fullt så tilfreds.
For det viste seg at hanene var rømningskunstnere.
Dere... Alle er ute. Alle hanene er ute.
Jævla...
Noe som betydde at de enten endte som revemat...
Fjær overalt, se.
Det er som dødsmarkene.
...eller de var borte ved hønsehuset og tok en Roger Moore.
Kom igjen, jenter, kom ut.
Se! Hva for noe?
Du er i et hjørne, du er ferdig.
Ikke ferdig.
Hvor er den forbanna hanen?
Det er to her inne. Nei, tre!
Herregud, det er en orgie!
Slutt. Har den. Nei, det har jeg ikke.
Full... Faen.
Men ser man bort fra hanekriminalitet,
var kyrne og hønene allerede et godt lag.
Se på dem, rett inn i avføringen. Se, klorer på den. Se!
Flink høne. Du kommer til å få en øko-bronsemedalje.
Senere den dagen dro jeg til gårdsbutikken.
Hei, alle sammen.
Det første partiet chilichutney var ferdig,
og jeg ville gjøre litt kundeundersøkelser.
-Noen her som liker chili? -Ja.
Her kommer jeg.
Det er som et Yorkshire-bryllup på 1970-tallet.
Først ba jeg folk smake på den middels sterke versjonen.
-Den er god. -God?
-Vil du kjøpt den? -Ja.
Den er grei.
-Helt grei? -Ganske god.
-God. Jeg ville kjøpt den. -Bra.
Bra. Jeg tror vi er inne på noe der.
Oppmuntret av reaksjonene ba jeg dem smake på ikke-middels-versjonen.
HERREGUD.
Fy faen.
Det er latterlig.
Herregud!
Drikk.
-Jeg tror vi vil selge mye melk. -Ja.
-Den veien. -Kjære vene.
-Mer melk er på vei. -Takk.
Vårt nye vekkersystem kom faktisk til nytte.
For nå ble livet med kuene mye travlere.
Kalvene var nå gamle nok til å bli avvent fra morsmelken.
Derfor skulle de flyttes til et annet jorde.
Se på alt det nye, friske gresset vi har gitt dem.
Det kalles kumark. Et av de vakreste jordene på gården.
Ja, hva synes du om det?
-De virker fornøyd. -For et nydelig syn.
-Er ikke det et nydelig syn? -Jo.
Dessverre delte de ikke det romantiske synet på sitt nye hjem.
NESTE DAG...
Hva mangler på dette bildet?
Alle kalvene. De har rømt.
En nabobonde har åtte av dem på gårdsplassen,
som jeg må dra og hente.
Men én av dem mangler.
Vi må finne henne.
Det er kalven på en nabobondes åker.
Slem kalv!
Dette er en arbeidende bonde hvis åkre vi ødelegger.
SKAL JEG SI UNNSKYLD? HAN SER IKKE SÆRLIG GLAD UT.
Jeg er så lei for det.
JEG BEKLAGER DETTE.
Unnskyld. Jeg beklager.
Jeg håpet at det skulle være en engangshendelse.
Men det viste seg at kalvene var enda mer rømmelystne enn hanene.
Kyrne er ute.
Fy faen.
Jeg er virkelig lei for det.
Tre, fire, seks, åtte, ni.
Bra!
Jeg er lei for det.
Hei, Gerald! De kom seg ut igjen.
Vent litt.
Dette er hovmerkene deres.
De har gått her.
02.00 i natt
fikk jeg en telefonalarm om hønsehusene, skjer hver natt kl. 02.
Så klokka 06.00 ringte mannen som betjener kameraet. Kyrne var ute, igjen.
Herregud. Hvor er dere?
Kuruke. Avføring. Kuavføring.
Der er de.
Kom igjen, kyra.
Det var ingen tvil om at den tidlige kusamlingen
var en fin måte å starte dagen på.
Kom igjen.
Flinke kyr.
Men dette var den fjerde rømningen på ti dager.
Så jeg måtte gjøre en skikkelig jobb med å reparere gjerdet på jordet.
Reparerte du det?
Var ikke meg. Kan du se... Det var deg, ikke sant?
Det er elendig. Se på det!
Nei, det er ikke estetisk tiltalende.
Så forklarte Kaleb meg hvordan bønder vanligvis ville taklet dette problemet.
-Sånn. Hold den... -Vil du at jeg skal gjøre dette?
Så tar du en stolpe, holder stolpen der. Jeg dytter stolpen bak denne.
-Skjønner du? -Nei.
Det er lett.
Her.
-Den skal bak... -Denne stolpen her.
Jeg holder opp gjerdet med to armer,
og med den andre armen tar jeg den nye stolpen,
og måler med den andre armen.
Ja, ikke vanskelig.
Der, ja.
Nei. Ikke...
Helvete heller.
Dette er helt trygt, ikke sant?
Dette står sikkert i alle håndbøker om sikker gårdsdrift.
Ikke senk den nå, du river av meg armen.
Jeg holder den med dette.
Nei, Kaleb, jeg liker ikke... Det er latterlig.
Det går bra. Hent stolpen.
Er du klar til å holde gjerdet?
-Hva? -Hold gjerdet. Er du klar?
For helvete! Faen!
-Faen! -Gikk det bra?
Nei.
Vent.
Faen! Nei, vet ikke om det er bra.
-Vil du be Lisa komme med en pose erter? -Nei.
Denne hendelsen minnet meg på at det var på tide å gjøre noe
som jeg hadde utsett i en evighet.
Hei og velkommen til landbrukets HMS.
Kurset vil hjelpe deg med å identifisere og håndtere sikkerhetsrisikoer.
Hvis du driver gården, er du juridisk ansvarlig
for sikkerheten til deg selv, ansatte,
entreprenører, besøkende og andre berørt av arbeidet ditt.
...støttende baller stabiliseres
ved overlappende og sammenføyde baller...
...sikkerhetsloven gjelder, og det har den alltid gjort.
Overholdelse av loven beskytter deg, gjør deg...
Herregud.
...alle luftledninger på plassen
og merk dem på et kart. Gjør en risikovurdering.
Du og entreprenøren bør være klar over funn.
Gi informasjon, instruksjoner og opplæring til dine ansatte
hvis de er involvert i arbeid med entreprenøren. Gi også informasjon...
Heldigvis reddet Kaleb meg til slutt
fra HMS-torturen
ved å ringe for å si at den digre nye vanntanken var kommet.
-20 000 liter vann. -Ja.
Gratis oksygenrikt, mykt regnvann vil komme fra taket og inn her.
Klovn. Akkurat.
Bare senk den ned og la oss se hvordan det blir.
-For mye. -Heller den for mye?
Jeg tror ikke det vil fungere.
-Hva da? -Vi må legge betong.
Drøm videre.
All betong i landet går til HS2 for tiden.
De bygger en jernbane fra London
til Liverpool eller Manchester eller noe 12 minutter raskere.
Det koster milliarder av pund og bruker all betong i Storbritannia.
Hvem trenger jernbane?
Jeg har aldri vært på et tog, så jeg trenger det ikke.
-Hva? -Jeg har aldri vært på et tog. Aldri.
Det er ikke mulig.
Bevis det. Hvordan ellers... Har du levd meg?
Har du vært meg? Nei.
Jeg kunne ikke argumentere mot det, men jeg tok ikke feil om betongen.
Så dagen etter bestemte vi oss for å flytte vanntanken
til den andre siden av låven.
Det er den, men også en ting som skal på toppen. Ja?
Jeg tror jeg har skjønt det.
Jobb én var å montere alle delene på toppen av tanken.
Så Kaleb foreslo å bruke gårdens sakselift.
Jeg var en gang i en sånn...Faen!
Velkommen til modul to. Fall fra høyden.
Nei!
Nå vil den ikke slippe deg ned.
Den... Slutt med det!
Du er høyt oppe.
Nei, ned. Hvorfor går den ikke lenger ned?
-Jeg passer på, gå opp igjen. -Faen ta!
Hent en stige.
-Det går bra, se. -Det går ikke bra!
Jeg hater den greia.
-Er du sikker på at du har den? -Ja.
Du tar enden, jeg tar denne.
Klager over været.
Slutt med det, ikke vær dust.
Tilbake. Fremover.
-Hva mener du? -Gikk det?
Den er på. Nei, ikke ennå. Jeg må sette den på.
Sånn, den er på.
-Skyv. -Vent, jeg skyver.
Skyv som en mann, ikke som en liten geitekilling.
Ta av denne først.
Faen heller.
-Er den på? -Ja.
Ikke slå meg ned.
-Der. -Der, vi er i gang.
Faen ta.
En 61-åring må gjøre... Hvor gammel er du? Tjuetre.
Det er din serie.
Er det? Hørte alle det?
Hørte alle det?
Det var nå på tide å sikre jevn tilførsel av kjøtt til restauranten,
som innebar å få kuene som ikke var drektige, drektige.
Siden dette ville bety å sette ting inn i dem,
sa Kaleb at jeg måtte investere i en innretning som kalles crush.
-Så kua går inn... -På denne siden.
-Går inn der. -Ja. Går gjennom...
Og så kommer hodet... Hvor er hodet?
Der. Det kommer ut.
-Den stangen? -Ja.
Går inn her for å holde fast ræva.
Herregud.
Max Mosley ville ha betalt en formue for å prøve dette.
-Denne holder fast hodet. -Hva?
-Hvor mye... Er den tung? -Å ja, vi trenger hjullasteren.
Saken er at det vil ta meg en halvtime.
-Ja. -Hvis du hjelper, vil det ta en time.
Det tar ikke en time. Jeg bruker hjullasteren i dag.
Forsiktig!
-Når jeg hadde fått den på plass... -Her.
...måtte vi sette opp innhegningen.
Klar?
Faen.
Fy faen.
-Pingle. -Hva? Jeg fortsetter arbeidet!
-Er dette stort nok? -Ja, vi vil ha dem tett samlet.
-Du har faktisk en fin en her. -Bra.
-Hvor mye kostet det? -10 000 pund.
-Fy faen! -Jeg vet det.
Når innhegningen var klar, gikk vi for å samle kyrne.
Usikker på den spaserstokken din.
Jeg liker den.
Det får meg til å se... Jeg føler meg bondeaktig.
Jeg begynner å forstå små ting om landsbygda.
Du forstår bare små ting.
Jeg fant dem.
Jeg elsker dette.
De ser ikke overrasket eller skremt ut på noen måte
når du nærmer deg. De bare stirrer. Se på Pepper til venstre der.
De bare stirrer som seksåringer når du går inn i et klasserom.
Du vet, en seks år gammel unge når en voksen kommer inn.
De er ikke redde. Akkurat sånn.
Det er Kalebs kuetterligning.
-Klar? -Her kommer den.
Vi går forsiktig rundt dem.
-Kom igjen, rolig. -Gå da, kyra.
-Rolig. -Gå da.
-Dilwyn! -Ja.
De vil faktisk inn, se på det.
Herregud.
Det er enkelt. Vi klarte aldri dette med sauene.
Selv om vi hadde samlet alle kyrne, var det bare de to unge kvigene
Dilwyn skulle inseminere.
Og i dag var bare del én av prosedyren.
-Så du trenger bare Deanie og Pepper? -Ja, jeg får dem i brunst.
Jeg legger en progesteronfrigjørende
intervaginal enhet i skjeden,
og når vi tar den ut, får de brunst,
og så kan de insemineres.
Dilwyn sa den enkleste måten å gjøre jobben på
var å ta alle kuene gjennom Max Mosley-maskinen
til vi kom til kvigene.
-Gå da, inn med deg. -Gå da.
-Kom igjen. -Som å jobbe med Gandalf.
Kom igjen.
Gå da.
Kom igjen.
Nei, nå har de rømt. På hodet.
Jeg tar dem med rundt igjen. Gå da!
Kom igjen. Nei. Ikke den veien.
Feil, feil, feil.
15 MINUTTER SENERE...
Gå da!
-Gå da! -Gå da, kyra!
Gå da! Den veien.
Gå da!
Bestikkelser. Vi har prøvd pisk, nå bruker vi gulrot.
Den går bakover.
Nå har den gått helt tilbake dit den kom fra.
Helt ute.
-Hva med penger? -Hva?
Jeg vet ikke. Jeg er så kald og våt og ulykkelig.
Jeg kan ikke...
Kyrne mine er like ulydige som sauene mine,
Det øser ned, skoene mine er dekket av ekskrementer.
Jeg vet ikke hvorfor jeg synes dette er morsomt.
Fordi du aldri har vært på en båt i Middelhavet
eller spist en hyggelig...
La oss gjøre den mindre, ta den der.
Jeremy, ta den.
Gå da.
Gå da!
Heldigvis fikk vi endelig inn Deanie.
Jeg må stikke inn hånden for å sjekke at hun har alt.
Jeg ville ikke gjort det nå.
Hun vasker... Hva mener du?
At hun har livmor og eggstokker.
Det høres ut som en ballong. Jeg er livredd for ballonger.
-Livredd. -Stor frykt. Du har ingen anelse.
-Ville ikke gå inn i et rom med ballonger. -Virkelig?
Dritredd.
Ikke si det til noen.
Vi får se om hun har det.
Det er som en prostataundersøkelse på industrielt nivå.
Herre...
Det er en livmor. Hun er grei.
-Har hun alle delene? -Ja.
Hva i helvete er det?
-Det er møkk. -Jeg trodde du gikk inn i skjeden.
-Jeg gjør det rektalt. Så i grunnen... -Hva?
Jeg kjenner livmoren fra utsiden.
-Så du går inn bakdøren? -Ja.
Så nå skal jeg legge inn progesteronet.
-Det er et av kjønnshormonene. -Det gir eggløsning?
Når den tas ut. Det starter neste syklus.
-Hvor lenge skal det sitte i? -En uke.
Da gjør vi det, forplantningstriangelet er på vei.
Ja, på en måte.
Sånn ja.
Gå. Nei, gå. Ja.
Endelig var det Peppers tur.
Ro deg ned, Pepper. Flink ku. Jeg liker denne.
Sånn. Ja, hun er grei.
Greit, slipp kyrne.
Vi har gjetet dem rundt, fått dem inn, ropt i en time,
og så sluppet dem. De må tenke: "Hvorfor?"
Se, hun holder opp halen. Å, Pepper!
Siden vi måtte vente en uke før de kunne insemineres...
Klar?
...begynte Kaleb og broren hans Kieran å reparere gjerdet ordentlig.
Mens jeg bestemte meg for å ta noen vedlikeholdsjobber.
Akkurat, sånn ja. Opp, opp og av sted.
Først den uregjerlige hekken ved Geralds hus.
Hekklipping!
Ja.
Flott.
Hei, Gerald.
G-dog blir kjempeglad
for at jeg har ordnet hekken for ham.
Fy faen!
Hva faen gjør han?
Se, han tok ikke kjerret. Jeg ba ham starte nederst.
Her. Gi ham inn.
Så du er ikke fornøyd?
Akkurat. Da fikk jeg sparken.
Syntes ikke jeg gjorde en så dårlig jobb.
Sju dager etter Dilwyns besøk var det ganske tydelig at kvigene
var i brunst.
Nei, ikke gjør det. Motbydelig.
Jeg vet at noen av dere nok ble bekymret
her om dagen da Dilwyn, veterinæren, stakk hele armen inn...
Inn i kvigene. Men det er ingen grunn til bekymring, for neste morgen
fikk jeg et fotografi, ikke et fint et, men et fotografi,
av Deanie, kvigen som ble
rørt, og...
På bildet... Se, hun gikk inn igjen, av seg selv.
"Hvor er waliseren med hansken? Hvor er han?
"Bare står her, det er ganske fint."
Uansett, vi må gjøre dem drektige nå.
Kom, kyra. På tide å bli drektige. Vel, to av dere.
Gå nå.
Det betydde å gjete dem inn igjen.
Gå, da. Nei.
Slutt! Gå, da.
Kom igjen, jenter!
Har du sett hvor mye sex som foregår? Det er som å være på en sexgårdsfest.
Ser du det? De er gale av begjær.
Da vi hadde fått dem inn,
kom Charlie, Dilwyn og Tim med mannesaften.
Er det alt det sæd?
-Nei, det er flytende nitrogen også. -Det holder det kaldt?
Etter nok en gang å ha demonstrert mine nye gjeterferdigheter...
Stopp.
Stopp!
...fikk vi Pepper inn for sædinjeksjonen hennes.
-Det er et strå. -Er det et strå?
Vet ikke hva et strå er.
-Sprøyte. -En sprøyte.
Ser ikke ut som det er så mye sæd i den.
Er det ti kubikkcentimeter?
-En milliliter. -Nei, det er gjennomsnittet
en mann ejakulerer.
Derfor ble bandet kalt 10cc.
-Vet ingen det? -Nei.
-Så går strået inn i pistolen. -Pistolen?
-Insemineringspistolen. -Dette er et spennende øyeblikk.
-Du holder det mot ryggen for varme. -Hva?
-Mens du tar på utstyret. -Du tar på utstyret.
Og så...
Hva leter du etter?
Jeg har livmorhalsen i hånden nå.
Retter ut hånden.
-Må den gjennom livmorhalsen? -Ja.
Idet den kommer gjennom livmorhalsen, så bare sakte
-slippe. -Slippe.
Gå da.
Kom igjen, Deanie. Du liker det der inne.
Kjøttforsyningen min var nå oppe og gikk.
-To kviger potensielt drektige. -Takk.
Eggene kom på løpende bånd.
Det var en fin mengde i dag tidlig.
Og chilichutneyen var i produksjon.
Ting lovet godt for min nye miljøvennlige restaurant med kortreist mat.
Alt jeg måtte gjøre nå, var å overbevise lokalbefolkningen.
NESTE GANG
Diddly Squat sponser Chadlington fotballklubb.
Det er en liten landsby.
Jeg ville forklare dem hva vi driver med.
Du beskrev oss som idioter.
Du sa at hver landsby har en idiot, jeg har seks.
Tekst: Tonje Bjørkheim Nilsen
Kreativ leder Mari Hegstad Rowland