CLARKSONOVA FARMA - 1. ŘADA
Léto vrcholí
a normální den na farmě teď vypadá takhle.
Vstanu v 6.30 a po hltu kávy
vyrazím vypustit slepice z kurníků.
Dobré ráno.
Cestou zpátky nasbírám k obědu pár hub.
Pak je čas nakrmit ryby.
8.45
Jsem zpátky doma a pouštím se do přípravy rajčatové omáčky
pro farmářský obchod.
Přidám pár chilli papriček, čerstvý koriandr
a nechám ji na mírném ohni probublávat,
zatímco spravuju plot, který prý honci v zimě neprolomili.
10.20
Pak posekám květiny, které jsem zasel, protože to dělají všichni zahradníci.
Počkají, až rostliny vypadají co nejlépe,
a pak je posekají, takže už tak dobře nevypadají.
Pak sklidím trochu zeleniny, aby měla Lisa co prodávat
našim zákazníkům v Atlantě.
Dokonce jsem našel nějakou rebarboru, tak vezmu i tu.
A spěchám do obchodu.
Ta rebarbora potřebuje vyprat.
Vyhodím vše, co jsem sklidil den předtím,
protože se to neprodává. V těchto dnech nikdo o zeleninu nestojí.
11.50
Pak míchám rajčatovou omáčku, než vyrazím zkontrolovat včely.
No tak, ven.
A ovce a jehňata.
Pak se pustím do hlavní práce dne.
Vždycky je nějaká.
Dnes musím ze stodoly odstranit všechnu slámu a ovčí výkaly.
Ale protože nemám kýbl pro přední část traktoru,
musím požádat Kaleba, aby z druhé stodoly vytáhl sněžný pluh.
-Proč to nemůžete udělat vy? -Lamborghini se sem nevejde.
Hned jsem poznal, že nebyl nadšený,
protože si myslí, že můj traktor je moc komplikovaný.
Váš traktor je na nic.
Když si pak dávám houby, které jsem předtím nasbíral,
uvařil ve smetanové omáčce a servíroval na kváskovém toustu
s trochou petrželky ze zahrady,
volají mí spolupracovníci,
že ovce utekly a jsou na silnici.
Takže tam jedu, abych zjistil, že ovce neutekly.
Ale pluh je aspoň nyní připevněn k traktoru,
takže zamířím k jehněčí stodole
a hned zjistím, že se tam taky nevejde.
Sakra.
Pak připevním 80letý životu nebezpečný nástroj
k Lisinu traktoru a použiju ten.
18.25
Připozdívá se, tak spěchám domů přidat trochu koření do rajčatové omáčky,
než se vydám znovu nakrmit ryby a posbírat vejce.
Pak se svalím do postele s vědomím, že brzy...
budeme v jednom kole.
8. KAPITOLA SKLIZEŇ
Teď když nevíme, co dřív, nám přibyla další práce,
a sice denní test vlhkosti úrody.
Charlie je na dovolené, takže to zbylo na Kaleba a na mě.
-Zkušený starý farmář... -Jo.
...pozná, jaká je v lusku vlhkost jen tím, že do něj kousne, jo?
Jo, dělaj to takhle. Viděl jsem to.
Rozlousknou ho a jsou u toho strašně vážní.
Udělají tohle a řeknou:
„To je 12.“
-A mají pravdu. Oni to vědí? -Jo, rozhodně.
Já to udělat nemůžu, protože nejsem zkušený starý farmář.
-Ne. -A ty nemůžeš, protože jsi ucho.
Takže máme ten přístroj.
Už jste nějaký používal?
Nech mě přemýšlet.
Tuhle část musíme naplnit řepkou.
Naplnit tohle?
Můžeme teď zařadit titulek „O několik hodin později“?
O NĚKOLIK HODIN POZDĚJI...
Máte ještě trochu?
A uděláte tohle, dívejte. A pak...
Takže jestli to nahlásí míň než šest,
máme průšvih a nemůžeme ji sklízet.
-Jo. -Jestli je to víc než...
-Devět. -...devět.
Je moc mokrá a nevezmou ji.
Připraven? Dobře, testujeme.
Vlhkost je osm procent, což znamená?
Perfektní. Musíme vyrazit.
Pojďme na to!
Ale ve skutečnosti jsme to udělat nemohli.
Pro sklizeň řepky potřebuju kombajn,
který nemám,
protože stojí čtvrt milionu liber,
takže si ho budu muset najmout.
Problém je, že každý druhý farmář v okolí
bude dnes ráno v polích testovat vlhkost,
všichni dojdou ke stejnému závěru
a budou se snažit nějaký si pronajmout.
Zpátky v kanceláři se mé nejhorší obavy naplnily.
Za tři dny?
Předtím nemůžete nic dělat?
Ne, jeho číslo mám.
Jo, hádáte správně.
Ne, já vím.
Nejdřív sklidí vlastní farmu.
Dobře, ne, díky za váš čas.
Šel jsem ven a kamkoli jsem se podíval, byla do očí bijící připomínka,
že jsem tady nový.
Vidíte, tamhle je kombajn a tam taky.
Jo, tamhle je další.
Na každé farmě je kombajn.
Do pozdního odpoledne jsem se nikam nedostal.
...37, 42...
Pak ale Kaleb trefil jackpot se svým kamarádem, kterému budu říkat „Ježíš,“
i když se ve skutečnosti jmenuje Simon.
Když na to přijde... Zbývají mi už jen dvě pole,
která v ideálním případě dodělám dnes večer.
Jo.
Zítra můžu jet k vám.
A můžeme začít sklízet.
Druhý den ráno,
když se vybral kombajn, jsme zaujali pozice.
-To je perfektní. -Jo, podívejte, jaký je den.
Já vím.
Traktory tudy budou jezdit celý den,
tak se pokusím posunout ten sloupek, abych jim to usnadnil.
Je to docela... Jo, tak jsem to myslel.
-Řekl bych, že jste pro to moc neudělal. -Udělal...
Tohle je tvůj velký den, Lambo.
Na tohle jsme se těšili.
Osm celých devět.
Pojedu pro valník.
Celý rok
jsem sledoval Kaleba připojovat za traktor různé věci,
tak jsem myslel, že najatý valník připojím za Lambo levou zadní.
Udělám tohle, pak tohle, a tamto ne.
Tahle to rozhodně nepůjde.
Musel jsem na něco zapomenout.
Na co jsem zapomněl?
Tohle ne.
Bylo jen jedno řešení.
Nechat to udělat Kaleba.
Vlastně moment! Počkat! Stát!
Dobrý, všechno máte připojený.
S tím jsme vyrazili k farmářskému obchodu
na schůzku s Ježíšem.
Teď je pátek 11.40.
Podle předpovědi se má v neděli ráno změnit počasí.
Takže se musíme pokusit zvládnout čtyřdenní sklizeň za jeden a půl dne.
Mohl by to být dlouhý den.
Přestala mi fungovat klimatizace.
Momentálně nemám na to, abych ji dal opravit.
Buď tam, nebo tam.
Tohle je fajn, jo.
DIDDLY SQUAT FARMÁŘSKÝ OBCHOD ZDE
Takže pravděpodobně pojedeme přes noc.
Uvnitř je toaletní papír.
Kdyby vám došel, dejte vědět, jo?
-Tys vážně přinesl toaleťák? -Jo.
Nebylo by to poprvé, co mě zaskočilo, že ho nemám.
Hele!
Máme kombajn.
Je tady.
-To je Simon. -To je Simon.
Vysvětlil vám, jak se to dělá? Budem to dělat za pochodu?
Jo.
Pak jsme probrali problém, který vyvolal ještě větší tlak.
Letošek je neobvyklý, protože ječmen a řepka
dozrály současně.
-Ano, velmi. Skoro unikátní. -Velmi neobvyklý.
-Ječmen normálně dozrává mnohem... -O dva nebo tři týdny dřív, jo.
-Až pak řepka... -Jo.
-Je to tím suchým jarem? -Ano.
Už je to tady.
A jedem.
Moje první sklizeň.
Ty kombajny jsou proklatě chytré, že?
Ďábelsky.
Máš pravdu. Chci říct, že useknout tu rostlinu,
otevřít lusk, vybrat ta drobná...
Ten obrovský stroj ta malinká semínka vybere a řekne:
„Tohle ne, tohle ne, tohle ne, ale tohle potřebuju.“
A zjišťuje, jak moc jich vybral.
Je to prostě... Farmaření je úžasné, že?
Samý adrenalin, jsem nabitý adrenalinem.
Ve tři ráno ještě pojedu na plný pecky.
Vy budete vyřízenej.
Když byl kombajn téměř plný,
Kaleb najel na pozici.
Dobrý, drž se asi tam.
Sype se první várka.
Jakmile se naplnil dvěma dávkami z kombajnu,
zamířil do stodoly, aby se vyprázdnil.
Zatímco zápasil s mým přívěsem z 19. století...
Panebože.
...já se duševně připravoval na svůj první nájezd.
Ještě se držím zpátky.
Svítí mu žluté světlo, což mi říká, že je z 80 procent plný.
Vyrážím. To je moje chvíle.
Najíždím.
Ne zprudka. Ne moc rychle.
Musíte víc dozadu. Víc dozadu.
Správně. Nejdřív naplním zadek.
Jedním okem se musím dívat sem a druhým tam.
Musím být jako holub.
Je mimo.
Ale ne, zastavil jsem.
Jeďte dál.
Nezvládám to. To ne.
Musím být vpředu.
Počkat, co mám dělat? Zpomalit.
Připravit, pozor...
To ne, sakra...
Výborně, většinu toho máte uprostřed.
Kristepane, to je fuška!
Všechno je obráceně, takže když se dívám sem,
přes rameno, a myslím si „Výsypka je vzadu,“
musím zpomalit.
Když je vzadu, zpomalit.
Když je vpředu, zrychlit.
Naštěstí při příštím nájezdu jsem nic nezvoral.
Všechno šlo dobře.
Všichni ti závodní jezdci, co mluví o precizní jízdě,
nevědí, o čem mluví.
Pak jsem vyrazil, abych vyložil svůj náklad,
plně si vědom toho, že já, který si léta stěžoval,
jak traktory zdržují provoz,
ho nyní v traktoru sám zdržuju.
Měli jste se stavit ve farmářském obchodě,
teď byste tu netrčeli, co?
Na farmě bylo nutné semínka rychle vyložit,
abych byl zpátky na poli dřív, než se kombajn zase naplní.
Paráda.
Teď zpátky... Počkat. Když se stočím sem...
Zpátky...
Ano.
Najel jsem ve špatném úhlu.
Když couvnu, udržím se vpravo.
Jo, to je ono.
Bože.
Počkat. Soustřeď se, Jeremy.
Když pojedu sem, zadek bude mimo.
Proboha, tohle je prostě nemožné.
Po pouhých šesti pokusech, které se daly snadno vystřihnout,
zajel mnohem modernější najatý přívěs dovnitř.
Ano.
Sakra...
Prokrista, to byla klika. Kalebovi o tom neřeknu.
Počasí drželo
a my pracovali jako tým, abychom sklidili co možná nejvíc polí.
Tohle pole má podle mapy 22 hektarů,
a kdybychom měli dobré počasí,
můžeme z něj získat řepku za 23 500 liber.
Podle mě to tolik nebude.
Rád bych zavolal Charliemu a zeptal se ho, ale je na dovolené.
Děláme čtyři hektary za hodinu,
a všichni Kanaďani teď právě smíchy nad námi spadli ze židlí.
Začíná tu být vážně horko.
Trochu si zesílím klimatizaci.
Když zatočím sem...
budu mimo...
to znamená, že zatočím doprava, abych tam zajel.
Počkat, zkusím to znovu. Ještě jednou.
I přes idylické pracovní podmínky
ve mně hlodala otázka.
Kolik jsme toho vlastně sklízeli?
Co říká počítač, Simone?
Monitor výnosu říká,
že sklízí dvě a půl tuny na hektar,
což je tuna na akr.
My ale chceme z akru získat tunu a půl.
Místy je to dobré.
Sedm celých tři. Dobrý.
Podle mě doteď
většina toho, co jsme sklidili, byli škvoři.
Byly jich tisíce.
Ale bylo mi řečeno, že je to normální, tak jsme pokračovali v práci.
Dobře, jdeme na to, oblečte se.
Výnos z druhého pole byl myslím lepší... rozhodně.
Počkat.
Abych takhle vytočil zadek, musím jet sem.
Zatraceně, to je špatně.
-Je to jako schůzka traktorů. -Že jo?
-Takže Picket's Piece je hotový. -Jo.
Teď sklízíme Lower Washpool.
Pak máme Bury Hill North, což je asi 20 hektarů.
Radši jeďte, Jeremy.
-Svítí mu majáček. -Jo.
Druhý den ráno, když jsme pokračovali se sklizní,
byla má první vykládka škvorů ještě komplikovanější.
Zaparkoval svou dodávku na farmě.
Jemu snad přeskočilo.
Hned tak ji nenajde.
Nicméně Kalebovo otravné parkování byl můj nejmenší problém.
Protože na rozdíl od včerejška byla obloha zatažená,
což pro dopolední test vlhkosti nevěstilo nic dobrého.
-Deset. -Deset.
Jo.
To je moc. O dvě procenta víc. Proč jsou mokrá?
Nepršelo. Je to jen vlhkost v atmosféře?
Vzdušná vlhkost.
Protože teď je vyšší než v sedm ráno.
Co budeme dělat?
Naštěstí jsme něco udělat mohli.
A sice otestovat ječmen a zjistit, jestli můžeme sklízet ten.
-Co říká, kámo? -14,7.
-Jaký je limit? -15.
-Takže ho můžem sklízet? -Mohli bychom. Jo.
Dobrý, řekl bych, že to byl docela úspěch.
Slyšels to, ucho? Byl to úspěch.
Moc ho nevychvaluj, Simone.
To, co mám teď na valníku,
udrží hospody Wetherspoon v chodu asi rok.
Jsou to pivní semínka.
Ale když jsem dorazil do stodoly, došlo mi, že mám další problém.
Tak jo, kolik ještě potřebujeme na řepku?
Máme velké pole,
to bude ještě asi 40 nebo 50 tun.
Takže kam dám ječmen?
Haló.
Kam mám sakra dát ten ječmen?
Protože stodola je plná a míchat je nemůžeme, co?
Ne, budete ho muset uskladnit na letišti.
V zásobníku, který jsem udělal,
můžeme uskladnit asi 400 tun ječmene.
To nemůžeme, protože bude pršet.
Jestli bude pršet, nemůžeme ho nechat venku.
Ne, zmokl by a odmítli by ho.
Budete ho muset okamžitě prodat.
Jak to myslíš?
Nemůžete ho skladovat, budete ho tam muset prostě vysypat
a rovnou ho prodat.
Cože, dneska?
Jo, ideálně dnes.
Zpátky do kanceláře.
Tak jo, obchodníci s obilím.
Jo, zdravím.
Vážně dnes potřebuju náklaďák.
Takže mi nemůžete pomoct?
Po několika telefonátech jsem se konečně někam dopracoval.
To je pro mě rajská hudba.
Mějte se, nashle.
Náklaďák je na cestě.
Pak jsem jel do skladu, který Kaleb přestavěl potom,
co ho při lockdownu nějací výrostci vypálili.
Je to, jako když je vám devět a stavíte hrady z písku. Líbí se mi to.
Pak přijel Kaleb se svým nákladem
a krátce nato náklaďák, který jsem objednal.
To je chytrý náklaďák.
-Zváží, co na něj naložíme? -Jo.
-Vážně? Hustý. -Jo.
Ale když nakládání začalo, polilo mě horko,
když jsem si uvědomil, že obilí sklizené ze čtyř hektarů
ten náklaďák zcela naplní.
A ještě nám 57 hektarů zbývalo.
Mou jedinou nadějí bylo, že si toho Kaleb nevšimne.
Měl byste mít těch náklaďáků 20.
-Dvacet náklaďáků? -Dvacet.
-Aby jezdily sem tam. -Na každém je tak 29 tun?
Je šest hodin v sobotu večer.
Teď už víc neseženeme a zítra je neděle.
A dnes večer bude pršet.
Takže jsme úplně nahraní?
Ano.
Kompletně zaseklí. Nemůžeme sklízet ječmen, protože...
jste to zvoral. Popadl jste telefon a řekl: „Ahoj.“
-Ne. Omyl. -Ale ano.
Ne, tu chybu jsem udělal asi před devíti měsíci.
Cože?
Myslel jsem, že je ta stodola dost velká. Chtěl jsem ušetřit.
„Neutratím víc než 22 táců,
„ta stodola je dost velká, všechno se tam vejde.“
Čekal jsem, že budeme mít sýpky, kam se řepka,
pšenice a ječmen vejdou.
Nikdo mi neřekl... Tys mi nikdy neřekl, když mám být upřímný...
Říkal jsem, že ta stodola je malá.
Já vím, ale měl jsi říct:
„Uvědomte si, že ta stodola bude plná
-„řepky.“ -To jsem udělal!
-To jsi neřekl. -Řekl! Vy prostě neposloucháte.
Neposloucháte.
Vypnete se.
Nejspíš ani nevíte, co teď říkám.
Co jsem právě řekl?
-Něco o vypínání. -Vidíte?
Přesně to myslím.
Kvůli mně se tedy všechna práce zastavila
a Kaleb zamířil domů.
Kde mám sakra auto?
Už ho vidím. Vidím dveře kufru.
Ale ukázalo se,
že druhý den ráno klíče k traktoru nebudu potřebovat.
V dešti jsme samozřejmě sklízet nemohli.
A i když liják ustal,
nemohli jsme pokračovat, dokud plodiny neuschly.
To čekání
jsme vyplnili jinou prací.
Chystáním jehňat na cestu k nedělnímu obědu.
Díváme se na pěkná, masitá jehňata,
která mají správnou váhu něco přes 44 kilo,
aby mohla jít na jatka a my si pochutnali na dobrém mase.
Kolik jich tedy má správnou váhu a kondici, Ellen?
-Sedmdesát osm. -Sedmdesát osm.
Jako by to ta jehňata věděla.
Tohle je účinná propagace vegetariánství.
Ale viděl jsem působivé reklamy na výletní plavbu,
a stejně se na ni nevydám.
Jakmile byla jehňata pryč...
a pole vyschla,
dokončili jsme sklizeň řepky olejné
a ječmene.
A celou úrodu jsme prodali obchodníkovi s obilím.
Zbývalo sklidit jediné...
Pšenici.
Co je nového?
Šestnáct celých šest.
Takže pořád moc.
Ani stopa po zelené. Chce to ještě týden.
Musíme to nechat.
Pak jsem bohužel obdržel poněkud znepokojivý telefonát.
Dobře.
Tak jo, zavolám později.
Dobře, díky. Sbohem.
Wayne Rooney je mrtvý.
Jak chudák můj beran zemřel, byla záhada.
Naložili jsme ho do nejdůstojnějšího pohřebáku, co jsme našli,
a veterinář ho odvezl na pitvu.
Později zavolal, že zemřel na zauzlení střev.
Překvapuje mě, jak jsem ze smrti Wayna smutný,
protože... jsem.
Stal se součástí mého malého večerního rituálu.
Chodíval jsem se projít, přinesl jim něco na zub
a oni běželi ke mně.
Právě jsem přišel,
protože jsem se chtěl ujistit, že Leo je v pořádku.
Ale schovává se tamhle v křoví.
Nechce ven ani kvůli jídlu.
Bohužel jsme museli mého jediného zbylého berana nechat jeho zármutku.
Pšenice totiž měla mít brzy tu správnou vlhkost.
Jak to vypadá?
Čtrnáct celých čtyři.
A mohli jsme vyrazit.
Měli jsme sklidit asi 40 hektarů pšenice,
jejíž hodnota se určuje jinak než u řepky a ječmene.
U pšenice na množství...
Chtěl jsem říct nezáleží, ale záleží,
jen ne tolik jako na kvalitě.
Mám za sebou půl valníku
a nevím, jestli je to pšenice dobrá
k výrobě chleba,
nebo hrozná, která bude krmivem pro dobytek.
Zatímco jsme dřeli, Kaleb,
zoufale toužící po dlouho očekávané návštěvě u holiče,
využil chvilky k úpravě účesu.
Vlasy.
Líbí se mi to.
Aspoň mi nepadají do obličeje.
Krátce po této výměně názorů se ale nálada změnila,
protože náš místní Gareth Bale si všiml, že sousední farmář má problém.
Koukněte se vlevo, Jeremy, nevypadá to tam moc dobře.
Něco tam hoří, že?
Tohle je noční můra každého farmáře.
Požár sklizně způsobený poruchou zařízení.
Dělám na tom, vydržte dvě minuty.
Vím, že tam jedou dvě hasičská auta.
Jak to může vědět?
Jak to víš?
Mám kontakty všude.
Využil jsem chvilky, abych poděkoval Pánu
za neprůstřelnou spolehlivost Lamba.
Pak jsme se vrátili k práci.
Trošku víc dozadu.
Díky Simonovým klidným a jasným instrukcím vysílačkou...
Dobrý, teď dopředu.
...jsem práci s traktorem začínal zvládat docela dobře.
Trochu ten přední konec prostředku
stočte blíž k sobě, než kde je teď střed.
Ale později toho dne
jsem po návratu od stodoly
zjistil, že Simona na kombajnu nahradil jeho kolega.
Já prostě nevím. Nevím.
Nevím, co chce, abych udělal.
Mám jet příště současně s tebou?
Nerozsvítil světlo, ale výsypka je venku,
takže je asi připravený.
Jsem dost vzadu?
Nemám ponětí.
Sakra...
Ani slovo, nic.
Nakonec jsme se ale sladili.
Něco vám řeknu. Je mu 72, a podívejte se na něj.
Minulý týden mi říkal,
že sklízel na této farmě každý rok 50 let
a nechtěl propást letošek ani kvůli covidu.
A tady je.
Počkám, až se rozsvítí světlo, Geralde.
Jak rozsvítíš, najedu.
Dobře, rozumím.
Nerozumím, ale...
Do konce srpna jsme byli s prací hotovi.
Sklidili jsme přes 220 hektarů
pšenice, řepky a ječmene.
Pole si nyní vybírala zasloužený oddech.
Já ale ne. Musel jsem prodat tu pšenici.
Tak jsem vzal vzorek...
a zavolal Charliemu, který, když už bylo po všem,
se vrátil z dovolené,
a domluvil si s ním schůzku v místním mlýně.
Tady to je.
Vzorek.
Doufal jsem, že moje pšenice skončí tady
proměněná v mouku na chléb.
Protože pak bych za ni dostal nejvyšší cenu.
VÝBĚROVÁ PŠENIČNÁ MOUKA NA CHLEBA A PEČIVO
Nejdřív ale musela projít u mlynáře Paula.
Tohle je vaše...
Číslo jedna, prvoligová...
-Prvotřídní. -...pšenice k semletí.
-Žádná podřadná divize. -Ne.
Něco jako Liverpool, špička ligy.
Nebo aspoň Manchester.
Dobře. Uvidíme, co se dá dělat.
Dám to našemu laborantovi a přijdeme s výsledkem.
-Jak dlouho to trvá? -Tak pět minut.
O úspěchu nebo propadu rozhodne podle Paula
procento bílkovin v obilí.
-Kýžené číslo je 13. -Třináct procent.
Třináctka je to číslo.
Myslím, že má tak 13,4 procent bílkovin.
Jasně. Já bych řekl tak 12, 6 nebo 12, 7.
Paule, chceme vědět, jestli...
Jo, musíme to vědět.
Dobře. Mám ji otestovat?
-Ano. Prosím. -Já jsem... Jo.
-Dobře. -Sbohem. Pěkný klobouk.
Zatímco jsme čekali, až Paulův chlebový vědátor udělá, co má,
já chtěl vědět, jak by se úspěch projevil v penězích.
-Kolik stojí tuna výběrové pšenice? -185 liber.
A když je to krmení pro slepice...
-tak kolik? -150 až 155 liber.
Takže 185 liber, pokud je kvalitní.
-Správně. -155 liber, když je to krmení pro slepice.
Správně.
Takže jak budeme mít jistotu, že je kvalitní,
mám s ním začít vyjednávat o ceně?
Pro představu by ses mohl zeptat, za co stojí.
Můžu vypálit, že chci 200 liber za tunu.
To je myslím pěkné číslo.
-Zakulacené. -To jo.
Řekni jen 200 liber za tunu,
pak „Neprodám ji dnes,“ nasedni do auta a odjeď.
Můžeme říct: „Já neprodávám.“
„Rádi bychom ji prodali, prodáme vám ji, ale...“
-Ale ne nutně teď. -Ne nutně dnes.
On by mohl říct: „Dobře, fajn.“
To by mohl.
Při vyjednávání jsem k ničemu.
Ale čas spekulací skončil.
Je zpátky.
U té veledůležité bílkoviny
je první číslice jednička.
Jo.
-Druhá je trojka. -Ano!
Pak tam máme čárku.
Ano, nula.
A další číslice je pětka.
Skoro jako...
-Jak jsi to věděl? -To ta barva.
Je pravděpodobně nejlepší, co jsem kdy viděl.
-Výborně. -Dobrá práce, Jeremy.
Ne, dobrá práce jeho a Kalebova.
Můžu trvat na tom, Charlie, že ji koupíme, semeleme tady
a pak nějakou pošleme Jeremymu, aby ji prodal v obchodě?
-Jo. -No, musíme smlouvat.
-Ne, to jsem vyřešil. -Co tím myslíte?
Vy možná znáte ceny aut, ale já zas ceny pšenice.
Kolik tedy stojí?
Bylo by to kolem 180, 185 liber.
To je fantastická zpráva.
Je to zlatá hvězda, abych byl upřímný.
Budu se v ní koupat.
Díky, Paule.
To je skutečně dobrá zpráva.
Sklizeň skončila, Charlie se prokousával čísly
a já se dostal k poště,
kde jsem našel výsledky
nejnovějších testů své balené pramenité vody.
„Při 22 a 37 stupních byly bakteriální výsledky špatné.“
Takže ta voda je neprodejná.
„Pro vaši informaci, koncentrace mikroorganismů by měla být nulová,
„a bylo zjištěno, že je vyšší než 10 000.“
To není selhání, to je katastrofa.
Deset tisíc?
To znamenalo, že jsem musel ihned do obchodu,
abych vodu odstranil z regálů dřív, než ji někdo koupí.
VODA DIDDLY SQUAT PROSTÁ VŠECH SRAČEK.
K tomu jsem měl ten pravý stroj,
protože jsem se opět sešel...
se starým přítelem.
Vítejte všichni
v novém vozidle rychlého zásahu Diddly Squat.
Je skvělé mít ho zpátky.
Fakt je, že pokud zvládne silnice na Madagaskaru,
určitě si poradí s poli v Chipping Nortonu, a taky že jo.
Divné je, že jsem v něm nikdy nejel rychleji než 13 km za hodinu.
A koukněte se teď.
Doslova zachraňuju životy.
Přijel jsem pro tu vodu.
-Proč? -Jsou v ní sračky.
-Promiň, co? -Sračky.
Tady stojí, že nejsou.
Stojí tam, že je prostá všech sraček, ale to není úplně přesné.
Je jich plná.
Nevím, co to je. Nejsou to skutečné výkaly, ale bakterie.
Ale propláchneme systém čisticím prostředkem
a zopakujeme testy.
Co je to?
Houby.
-Cože? -Houby. Velké houby.
Velké?
-To mě podrž. -Víš, co se s nimi dělá?
Nakrájíš je na plátky, namočíš do vajíčka a usmažíš jako houbový toust.
Ne, tohle je houba.
Jo, je to velká houba.
To jsou naše polní houby. Koukni se na to!
Jsou fantastické.
Všechno ve farmářském obchodě bylo fantastické.
ČERSTVÉ MÍSTNÍ MLÉKO LITR ZA LIBRU
Konečně jsme se dočkali ovoce své práce.
Rostlinný olej z naší řepky neohrožující orangutany
byl už na regálech.
A o pár dní později se vrátila naše jehňata.
-Tohle je vykostěná rolka z plece. -Jo.
Hrudí, které je jako krkovička jen na pečení.
Kotlety. Játra, ledviny a mleté.
Porodil jsem ho, vychoval ho krmil ho...
-Jo. -...živil ho.
-Miloval ho. -Miloval ho.
-Tys ho zabil a rozporcoval. -Pro tebe.
Připravil k jídlu.
Vychovat a porazit jehňata stálo 5 000 liber,
ale u místních byla tak oblíbená...
Chcete dvě celá jehňata, takže to jsou čtyři půlky. Jo.
...že se zdálo, že bychom dokonce mohli dostat pár set liber zpátky.
Nashle. Mockrát děkuju. Děkuju vám.
Mockrát děkuju, že jste přijeli. Doufám, že si pochutnáte.
Kdo potřebuje supermarkety? Fungovalo to.
Dobré ráno.
-Zbývá nám jich sedm. -Dobře.
Už jich máme jen sedm, a je teprve půl dvanácté.
Je tu ještě někdo pro jehňata?
V obchodě je neskutečný frmol.
Bude to hrozná škoda, jestli ho budeme muset zavřít,
protože mléko je z místa 13 km daleko,
což je v Gloucestershiru,
a my smíme prodávat jen produkty z Oxfordshiru.
ZÁŘÍ
Tohle byl můj úplně první rok farmaření.
Ale i tak jsem se rozhodl oslavit to tradičním způsobem.
Takže jsem se ve své staré stodole sešel s Kalebem,
abych na jeden z dubových trámů pověsil pšeničný snop.
Je to jako oslava.
Konec sklizně, pověste ho.
Spolu se zavěšováním pšenice
bylo k oslavě ještě něco.
Použili k tomu tyhle nůžky?
-Vypadá to dobře. -Ne, vypadá to směšně.
-Zaplatil jsi za to? -Ano.
Není to... Jak jsem to udělal?
Jak to, že to nemůžu udělat pořádně?
Vylezl bych na žebřík, ale nemůžu.
-Proč ne? -Postřelili mě.
Cože?
Střelili mě do nohy.
-Fakt tě postřelili? -Jo, čestný slovo.
S partou kámošů jsme v kruhu hráli fotbálek
a on vzal vzduchovku a „náhodou“ mě střelil do nohy.
-Děláš si srandu? -Do holeně.
-Vzduchovkou? -Dvaadvacítkou, ze čtyř metrů.
Zatraceně.
Teď se tam dělá strup. Ten brok mám pořád v noze. Tady.
-A to byl kamarád? -Jo, jeden můj kámoš.
Takže vyndal zbraň, nabil ji a namířil na tebe.
-Jo. -A cos řekl?
-„Nemiř na mě tou zbraní, debile.“ -Nepohádali jste se?
Ne. Jsme nejlepší kámoši už od základky.
Řekl, že to byla nehoda.
Jak to může být nehoda,
když na někoho namíříš a zmáčkneš kohoutek?
Nevím.
Tušil jsem, že můj další rozhovor bude stejně znepokojivý,
protože bylo načase sednout si s čtverákem Charliem
a zjistit, kolik sklizeň vynesla.
Všichni jsme skončili.
Konec sklizně.
-Výborně. Dobře. -Děkuju.
Jaký je to pocit?
Je to... Dám ti vědět za minutu,
až mi řekneš ta čísla.
Přijde okamžik pravdy.
-No, jak víš... -A je to tady.
Nebyl to skvělý rok pro...
zemědělství, obecně.
Včera jsem četl v Timesech,
že je to nejhorší rok pro farmáře od roku 1976.
Suché léto. To si dobře pamatuju.
Dokončil jsem všeobecné vzdělání. Proto žádné nemám.
PŠENICE - ŘEPKA OLEJNÁ - JEČMEN - CELKEM
Podíváme se na ta horní políčka. Na ta modrá.
Teď tě vyděsím.
Loni jsme prodejem plodin vydělali 226 000 liber.
To je před odečtením nákladů.
Takže 226 000 liber.
-Jo. -A letos 137.
O 90 000 liber míň ze stejné rozlohy.
To je devět...
-Což je dost neuvěřitelné. -Tak se to taky dá říct.
-To je o 90 000 liber míň. -Jo.
Čtyřicetiprocentní pokles je enormní.
90 000 liber je pryč kvůli počasí.
Tak kde jsou náklady, protože kolik...
-Tady jsou, takže jsme utratili... -Utratili jsme...
-14 000 liber za osivo. -Za osivo.
34 000 liber za hnojivo a 20 000 liber za postřiky.
Takže 68 601 liber.
Pak jsou tu náklady 68 457 liber.
To je Kaleb a mechanizace.
Takže z orné půdy máš zisk 144 liber.
To tedy znamená,
že roční farmaření sedm dní v týdnu na čtyřsethektarové farmě
vygenerovalo zisk 144 liber?
Správně.
Naštěstí máme tuto dotaci. Až se přičte...
Co budou farmáři dělat?
Upřímně, co budou dělat?
Ti, co nemají za zadkem filmový štáb Amazonu
a Chcete být milionářem na doplnění příjmu?
Chci říct, co budeš dělat, jestli se dotace začne snižovat?
Venkov postihne moře změn.
Farmářů bude nejspíš o 30 procent méně.
Ale tam jsme se v této době s farmařením dostali.
Až příště bude nějaký farmář naříkat na počasí...
obejměte ho a kupte mu půllitr piva,
protože nenaříká na to, že pracovat v dešti je bída,
naříká, protože je to utrpení.
Teď jsem byl na rozpacích.
Celý rok jsem tvrdě dřel,
a má odměna byla 144 liber.
I s přidanými granty a dotacemi
bych na tom byl daleko líp, kdybych farmu prodal,
peníze uložil do banky a žil z úroků.
Přesto byl uplynulý rok absolutně skvělý.
Udělal jsem spoustu věcí, o nichž jsem si myslel, že jich nejsem schopen.
Stal jsem se pastýřem.
Traktoristou.
Majitelem obchodu.
Porodní asistentkou.
Klíčovým pracovníkem.
Technikem.
Ochráncem přírody.
Vše ve společnosti nekonečně šťastné,
nekonečně dysfunkční rodiny Diddly Squat.
Ale mohl bych opravdu projít celým cyklem znovu...
za méně než 40 pencí denně?
To je otázka, která se téměř okamžitě vynořila
na našem pikniku na oslavu sklizně.
Jeden z těchhle.
Takže je to rok a den, co jsme začali farmařit?
Ano. O něco víc.
Takže to hlavní, co si teď musím promyslet, je,
že mám realisticky vzato dvě možnosti.
Buď se můžu vrátit do Londýna a pokračovat ve starém životě...
Jo, to udělejte.
-Ještě jsi neslyšel to „nebo“. -Ne. Udělejte to.
Myslím, že vracet se do Londýna se mi teď nechce.
-Vůbec? -Ne, jsem tady šťastný.
Máte Londýn rád. Milujete ho.
A Londýn se k vám hodí.
A máš v Londýně přátele.
Máte tam přátele, znáte tam spoustu lidí.
Máš spoustu přátel tady.
On chce, abych zůstal.
Protože jsem pro něj dojná kráva.
Po zvážení bych byla pro farmu.
Jsi tu šťastný.
Máš pravdu, jsem tu šťastný.
Když se rodila jehňata, řekl jsem, že jsem nikdy nebyl šťastnější.
Jehňata se rodila, byl hezký den
a já řekl: „Ještě nikdy jsem nebyl v práci šťastnější.“
-Opravdu? -Ne.
-Podívej se na ty barvy. Přichází podzim. -Je to úžasné.
Na farmě je to vlastně vždycky úžasné.
Každý den se tu najde něco absolutně nádherného.
Jde o to, že tenhle projekt skončil.
Tenhle.
-Na zdraví. -Což je smutné.
Ale mockrát děkuju za veškerou pomoc během loňska.
Na zdraví.
Všem vám moc děkuju.
Děkuju ti za trpělivost.
Teď nasednu do traktoru.
Ty se vrátíš se mnou, připojíš k němu kultivátor
a já pojedu kultivovat.
Já myslel, že jdeš dnes na večírek.
V Londýně.
ÚČINKOVALI...
V PROJEKTU...
CLARKSONOVA FARMA - 1. ŘADA
Překlad titulků: Alena Nováková
Kreativní dohled: Ludmila Vodičková