FERMA LUI CLARKSON
Suntem în toiul verii
și o zi normală la fermă arată așa acum.
Mă scol la 6.30 și, după ce-mi beau cafeluța,
mă duc să dau drumul găinilor din cotețe.
Bună dimineața!
La întoarcere, culeg niște ciuperci pentru prânz.
Apoi mă duc să hrănesc peștii.
Mă întorc acasă și mă apuc de rețeta de suc de roșii
pentru magazinul agricol.
Adaug puțin ardei iute și coriandru proaspăt
și las totul să fiarbă la foc mic,
în timp ce repar gardul pe care vânătorii au zis că nu l-au dărâmat în iarnă.
Apoi tund florile sălbatice pe care le-am plantat, fiindcă așa fac grădinarii,
așteaptă ca plantele să ajungă la maturitate,
apoi le retează, ca să nu mai arate la fel de bine.
După aia, culeg niște legume pe care Lisa vrea să le vândă
unor clienți din Atlanta.
Am găsit niște rubarbă, așa că am luat-o și pe aia.
Și m-am dus fuga la magazin.
Rubarba asta trebuie spălată.
Unde arunc tot ce am cules cu o zi înainte,
fiindcă nu se vinde, căci lumea nu mai mănâncă legume în ziua de azi.
Apoi amestec în sosul de roșii, înainte să mă duc la stupi.
Hai, ieșiți!
Și la oi, și la miei.
Apoi încep treaba esențială.
E mereu câte una.
Azi trebuie să strâng paiele și bălegarul oilor din șopron.
Dar, cum n-am un container în partea din față a tractorului,
trebuie să-l rog pe Kaleb să scoată plugul din celălalt șopron.
- De ce n-o faci tu? - Lamborghini nu încape înăuntru.
Mi-am dat seama imediat că nu era mulțumit,
e convins că tractorul meu e prea complicat.
Ai un tractor de rahat.
Apoi, în timp ce mănânc ciupercile culese mai devreme,
gătite cu sos de smântână și servite pe pâine dospită și prăjită,
cu puțin pătrunjel din grădină,
mă sună asociații mei
care să-mi spună că au scăpat oile și sunt pe drum.
Mă duc până acolo și descopăr că oile nu fugiseră nicăieri.
Măcar acum am plugul montat pe tractor,
așa că mă duc la șopronul unde au fătat oile
și descopăr că nu intră nici acolo.
La naiba!
Apoi montez o capcană mortală, veche de 80 de ani,
în spatele tractorului Lisei, și rezolv cu aia.
18.25
S-a făcut târziu, așa că mă duc repede acasă să condimentez sosul de roșii,
înainte să mă duc să dau iar de mâncare la pești și să adun ouăle.
După care mă duc să mă culc, știind că în curând...
voi fi cu adevărat ocupat.
CAPITOLUL 8 RECOLTAREA
Una dintre treburile vieților noastre mult mai ocupate
era să testăm zilnic gradul de umiditate a recoltelor.
Charlie era în vacanță, așa că a picat pe mine și pe Kaleb.
- Un fermier mai în vârstă și priceput... - Da.
... știe câtă umezeală e în teacă doar mușcând-o, nu-i așa?
Da, fac așa. I-am văzut.
O desfac așa, sunt foarte serioși când o fac...
Fac așa și zic:
„E 12.”
- Și au dreptate? Știu exact? - Da, clar.
Dar eu nu pot s-o fac, fiindcă nu sunt un fermier priceput.
- Nu. - Iar tu nu poți, fiindcă ești un țânc.
Avem un aparat.
L-ai folosit vreodată?
Stai să mă gândesc.
Vezi păhărelul ăla? Trebuie să-l umplem cu rapiță.
Să-l umplem?
Putem să introducem o imagine cu „după câteva ore”?
DUPĂ CÂTEVA ORE...
Mai ai puțin?
Și faci așa, uite. Apoi...
Dacă zice că e mai puțin de șase,
am încurcat-o. Nu putem recolta.
- Da. - Dacă e peste...
- Nouă. - ... nouă.
E prea umedă și n-o vor lua.
Ești gata? Așa, testează.
Umiditate 8%. Deci?
E perfect. Trebuie să ieșim pe câmp.
Hai s-o facem!
Dar, de fapt, nu puteam s-o facem.
Ca să recoltez rapița, am nevoie de o combină,
iar eu n-am,
deoarece costă un sfert de milion de lire,
așa că va trebui s-o închiriez.
Problema e că toți fermierii din zonă
au ieșit în dimineața asta pe câmp și au testat gradul de umiditate,
ajungând la aceeași concluzie ca mine,
așa că și ei vor încerca să închirieze una.
La birou, s-au împlinit cele mai mari temeri ale mele.
Trei zile?
Nu se poate mai devreme?
Nu, am numărul lui.
Da, ați ghicit bine.
Nu, știu.
Întâi termină cu recoltele lui.
Bine, nu, mulțumesc.
Am ieșit pe câmp și, oriunde mă uitam, vedeam clar
că sunt băiatul nou-venit în zonă.
Uite, e o combină acolo și acolo.
Da, uite încă una.
Toate fermele au combine pe câmp.
Până după-amiază, n-am rezolvat nicio brânză.
... 37, 42...
Dar Kaleb a dat lovitura cu un amic, căruia o să-i zic „Iisus”,
deși se numește Simon.
Mai am de treierat două loturi,
așa că să sperăm că termin până diseară.
Da.
Și v-o aduc mâine.
Da, să începem și noi să treierăm.
A doua zi dimineața,
după ce am rezolvat-o cu combina, am intrat în acțiune.
- E perfect. - Da, uite ce zi!
Așa e.
Tractoarele o să treacă pe aici toată ziua,
așa că o să încerc să mut stâlpul, ca să ușurez situația.
E destul de... Da, așa voiam să fac și eu.
- Dar n-ai făcut-o. - Ba da...
E ziua ta cea mare, Lambo.
De-abia așteptam ziua asta.
8,9.
Mă duc să-l agăț.
După un an întreg
în care l-am văzut pe Kaleb agățând utilaje de tractoare,
am crezut că n-o să am probleme să prind tractorul de remorca închiriată.
Fac asta și asta, dar nu asta.
Nu-mi iese.
Cred că am uitat să fac ceva.
Ce am uitat?
Asta nu.
Exista o singură soluție.
Să-l pun pe Kaleb s-o facă.
Mai bine, așteaptă puțin! Stai!
Bine, gata.
Și-am plecat către magazinul agricol,
să ne întâlnim cu Iisus.
Azi e vineri, ora 11.40.
Va sosi un front atmosferic duminică-dimineață.
Deci va trebui să strângem într-o zi jumate recolta de patru zile.
O să fie o zi lungă.
Nu-mi mai merge aerul condiționat.
N-am timp să-l repar acum.
Stă ori așa, ori așa.
Frumos, da.
DIDDLY SQUAT MAGAZIN AGRICOL - AICI
O să muncim toată noaptea, probabil.
Ai hârtie igienică acolo.
Dacă rămâi fără, să-mi spui.
- Chiar ai adus hârtie pentru budă? - Da.
Nu e prima oară când mă trece pe câmp.
Uite!
Vine combina!
A venit.
- E Simon. - E Simon.
Ți-a explicat cum se face? O facem din mers?
Da.
Apoi am discutat despre un aspect care a pus paie pe foc.
E un an neobișnuit în care orzul și rapița
sunt gata de recoltat în același timp.
- Da. E o situație unică. - Foarte neobișnuită.
- De obicei, orzul e gata... - Cu două, trei săptămâni mai devreme.
- Apoi rapița... - Da.
- Înseamnă că e o primăvară secetoasă. - Da.
Vine!
Și am pornit.
Prima mea recoltă.
Sunt niște combine deștepte, nu?
Da, sunt șmechere.
Ai dreptate. Să reteze planta,
să deschidă teaca, să scoată chestiile micuțe...
Ditamai mașina scoate niște chestii micuțe:
„N-am nevoie de asta, nici de asta, dar am nevoie de asta.”
Și calculează cantitatea de semințe recoltată.
Agricultura e incredibilă, nu-i așa?
Mă agită rău atâta adrenalină.
Dacă vii la 3.00 noaptea, tot aici mă găsești.
Tu o să pici de oboseală.
Când combina era aproape plină,
Kaleb mergea pe poziție.
Bine, ține-o așa.
Iese primul lot.
După ce a umplut remorca cu două rezervoare din combină...
s-a dus să descarce recolta în hambar.
În timp ce se lua la trântă cu remorca mea din secolul al XIX-lea...
Vai, Doamne!
... eu eram exaltat pentru prima tură.
Rămân în spate.
S-a aprins lumina lui galbenă, deci are rezervorul plin la 80%.
Am venit. Acum e acum!
Vin imediat.
Nu în mare viteză.
Trebuie să ajungă mai în spate.
Corect, trebuie să umplu întâi spatele.
Cu un ochi mă uit încolo, cu unul încoace.
Ar trebui să fiu porumbel.
Ieși din rază.
Nu, m-am oprit!
Nu te opri.
Nu pot. Nu!
Trebuie să fiu mai în față.
Stai puțin, ce fac acum? Încetinesc.
Gata, ușurel...
Nu! La dracu'!
Bravo, cel mai mult a ajuns în mijloc.
Văleu, ce greu e!
E totul pe dos. Dacă mă uit aici,
peste umăr, și mă gândesc că e în spate,
trebuie să încetinesc.
Când e în spate, încetinesc.
Când e în față, accelerez.
Din fericire, la a doua tură n-am mai aburit-o.
A mers perfect.
Șoferii de curse care vorbesc despre șofatul de precizie
habar n-au ce înseamnă acest lucru.
Apoi m-am grăbit să-mi descarc remorca,
conștient de faptul că, după ce m-am plâns ani de zile
că tractoarele blochează traficul,
acum eram eu într-un tractor care bloca traficul.
Ar fi trebuit să vă opriți la magazinul agricol
și n-ați mai fi rămas blocați în spate.
Înapoi la fermă, trebuia să descarc rapid semințele,
ca să mă întorc pe câmp, înainte să se umple iar combina.
Minunat.
Apoi dau cu spatele... Stai puțin. Dacă întorc volanul așa...
Înapoi...
Da.
Am luat curba greșit.
Dacă dau așa cu spatele, o ia în dreapta.
Da, asta e.
Doamne!
Stai! Fii atent, Jeremy.
Dacă merg încolo, nu intră cu spatele.
Ce naiba? E pur și simplu imposibil.
După șase încercări, pe care le-aș fi putut tăia la montaj,
remorca modernă închiriată a intrat în hambar.
O, da!
Drace!
Ce noroc am avut! N-o să-i zic lui Kaleb.
Atâta timp cât a ținut vremea,
am lucrat în echipă, ca să recoltăm cât mai mult.
Lotul ăsta, potrivit hărții, are 54,8 acri
și, dacă am avea vreme bună,
am obține 23.500£ pe rapița de pe el.
Nu cred că vom obține atât.
L-aș suna pe Charlie să-l întreb, dar e în vacanță.
Facem zece acri pe oră
și canadienii au râs de noi de-au dat pe spate.
S-a făcut foarte cald aici.
O să dau drumul la aer condiționat.
O iau așa...
intru așa...
deci virez la dreapta ca să merg în direcția aia.
Stai, mai încerc încă o dată.
În ciuda condițiilor de muncă idilice,
mă tot rodea o chestie:
câte semințe recoltam, de fapt?
Ce zice computerul, Simon?
Pe monitorul de productivitate zice
că producem 2,5 tone la hectar,
deci o tonă pe acru.
Dar noi am vrea o tonă și jumătate pe acru.
Pe anumite zone e bine.
7,3. E bine.
Din câte îmi dădeam eu seama,
cel mai mult recoltam urechelnițe.
Erau cu miile.
Dar mi s-a spus că e normal, așa că am continuat munca.
Bine, am pornit. Mi-am pus haina.
Cred că al doilea câmp a fost mai productiv decât primul... Sunt sigur.
Stai puțin.
Virezi așa, da, și intri cu spatele.
La naiba, nu-i bine.
- Întâlnirea tractoarelor. - Nu-i așa?
- Deci am terminat lotul Picket Piece. - Da.
Acum treierăm lotul Lower Washpool.
Vom continua cu Bury Hill North, de 45,7 acri.
Treci la treabă, Jeremy!
- S-a aprins farul. - Da.
A doua zi dimineața, când am reluat munca,
prima încărcătură de urechelnițe a fost și mai complicată.
Și-a parcat camioneta în curte.
E ceva în neregulă cu el.
Așa. N-o s-o găsească repede.
Dar parcarea enervantă a lui Kaleb era problema mea cea mai mică.
Spre deosebire de ieri, cerul era acoperit
și n-a fost de bun augur la testul de umiditate de dimineață.
- Zece. - Zece.
Da.
E cu două procente peste limită. De ce e umed deja?
N-a plouat încă. E umezeala din aer?
Da, umezeala din aer.
E mai umed acum decât azi-dimineață, la 7.00.
Și ce facem?
Din fericire, puteam face ceva.
Să mergem să testăm orzul, să vedem dacă-l putem culege.
- Cum stăm, amice? - 14,7.
- Și care e limita? - 15.
- Deci putem să ne punem pe treabă? - Da, se poate.
Aș zice că am avut succes.
Ai auzit, țâncule? Am avut succes.
Simon, nu-i da apă la moară.
Ce am în remorcă în acest moment
va aproviziona un an lanțul de magazine Wetherspoon's.
Sunt semințe pentru bere.
Când am ajuns la hambar, mi-am dat seama că mai e o problemă.
Câtă rapiță a mai rămas de cules?
Mai e lotul mare,
încă vreo 40 sau 50 de tone de rapiță.
Și unde pun orzul?
Alo?
Unde mama naibii depozitez orzul?
Hambarul e plin și nu le putem amesteca, nu?
Nu, trebuie să-l duci la aerodrom.
Am construit o șură
pentru vreo 400 de tone de orz.
Dar nu putem, o să plouă.
Și, dacă plouă, nu-l putem lăsa afară.
Nu, se va uda și n-o să-l mai vrea nimeni.
Va trebui să-l vinzi imediat.
Cum adică?
Nu poți să-l depozitezi, așa că îl arunci în șură
și încerci să-l vinzi imediat.
Adică azi?
Da, azi ar fi ideal.
M-am întors la birou.
Bine, comercianți de cereale.
Da, bună ziua!
Aș avea nevoie de un vagon azi.
Nu mă puteți ajuta deloc?
După câteva telefoane, am reușit ceva.
Asta-mi place să aud!
Sănătate!
Vine vagonul.
Apoi m-am dus la depozitul construit de Kaleb,
după ce ăla vechi a fost incendiat de niște țărănoi în timpul izolării.
Parcă aș avea nouă ani și construiesc castele de nisip. Ce-mi place!
Apoi a sosit Kaleb cu încărcătura lui.
Urmat imediat de camionul comandat de mine.
Ce camion inteligent!
- Cântărește ce încărcăm? - Da.
- Da? Fabulos. - Da.
Totuși, când am început încărcarea, m-a luat cu călduri
când mi-am dat seama că grânele de pe cei zece acri recoltați
vor umple complet camionul.
Și mai aveam 140 de acri de recoltat.
Speram din suflet să nu observe Kaleb.
Ar fi trebuit să chemi 20 de camioane.
- Douăzeci de camioane? - Da.
- Să încarce și să descarce. - Câte 29 de tone fiecare?
E ora 18.00, sâmbătă-seara.
N-am unde să mai caut acum. Și mâine e duminică.
Și o să plouă.
Și am încurcat-o?
Da.
Exact, nu mai putem recolta orz acum, fiindcă...
ai dat-o în bară. Trebuia doar să suni și să zici: „Salut!”
- Nu. Te înșeli. - Ba da.
Nu, am greșit acum nouă luni.
Cum așa?
Am zis că hambarul e destul de mare. Gândire ca în Yorkshire.
„Nu dau eu mai mult 22 de miare,
„hambarul e destul de mare, o să încapă toată recolta.”
Mă gândeam că puteam pune rapița într-un loc,
grâul în alt loc, orzul în altul.
Nu mi-au spus... Nici tu nu mi-ai zis, sincer să fiu.
Ți-am zis că ai un hambar mic.
Știu, dar trebuia să-mi zici
că în hambarul ăla nu încape
- ... decât rapița. - Ți-am zis!
- Nu mi-ai zis așa. - Ba da! Dar nu auzi ce spun.
Chiar nu asculți.
Ești stins.
Cred că nu știi nici ce spun acum.
Ce-am spus?
- Ceva cum că aș fi stins. - Vezi?
Asta ziceam!
Datorită mie, s-a întrerupt toată munca
și Kaleb s-a dus acasă.
Unde dracu' mi-e mașina?
O văd. Se vede hayonul.
Se pare
că a doua zi dimineața n-aveam nevoie de cheile de la tractor.
Evident, nu puteam treiera pe ploaie.
Nici când se oprea ploaia
nu puteam să muncim până când nu se uscau recoltele.
În timp ce așteptam,
am profitat de ocazie ca să terminăm altă treabă.
Pornirea mieilor spre prânzul de duminică.
Sunt miei frumoși, grași,
cu o greutate bună de peste 44 kg,
perfecți să meargă la abator, ca să obținem carne bună.
Deci ce-avem, Ellen? Care e greutatea și mărimea?
- Șaptezeci și opt. - Bine.
Parcă ar ști...
E un mesaj puternic să devii vegetarian.
Dar am văzut reclame puternice și pentru croaziere,
dar tot n-o să mă duc vreodată.
După ce au plecat mieii...
și s-au uscat câmpurile,
am terminat recoltarea semințelor pentru uleiul de rapiță
și a orzului.
Apoi am vândut totul unui comerciant de cereale.
Mai rămăsese o singură recoltă...
grâul.
Cum stăm?
16,6.
Încă e prea mult.
Fără pic de verde. Mai e nevoie de o săptămână.
Trebuie să-l lăsăm.
Din păcate, am primit un telefon destul de îngrijorător.
Bine.
Bine, mă întorc mai târziu.
Bine, mersi. Pa!
A murit Wayne Rooney.
Era un mister cum murise bietul meu berbec.
După ce l-am încărcat într-un dric cât se poate de solemn,
veterinarul l-a dus să-i facă autopsie.
M-a sunat mai târziu să-mi spună c-a murit din cauză că i s-au încurcat mațele.
Sunt surprins cât sunt de trist că a murit Wayne,
căci... chiar sunt.
Făcea parte din micul meu ritual de seara.
Ieșeam la plimbare și le duceam de mâncare,
iar ei veneau fuga spre mine.
Acum am venit
ca să mă asigur că Leo e bine.
Dar se ascunde acolo, în tufiș.
Nu vrea să iasă nici pentru mâncare.
Din păcate, a trebuit să-mi las singurul berbec rămas să sufere singur.
Fiindcă, în curând, gradul de umezeală al grâului era perfect.
Cum stăm?
14,4.
Și puteam să ne punem pe treabă.
Erau 96 de acri de grâu de recoltat,
iar valoarea lui se măsura altfel decât pentru rapiță și orz.
Cu grâul, contează și volumul...
Era să zic că nu contează, dar contează,
numai că mai mult contează calitatea.
Am o remorcă plină pe jumătate acolo
și nu știu dacă e o remorcă plină cu grâu foarte bun,
care va fi folosit pentru pâine, sau
grâu groaznic, care va fi folosit ca nutreț pentru animale.
Am continuat să muncim cu sârg, iar Kaleb,
disperat să ajungă la frizer,
a făcut o pauză ca să-și aranjeze coafura.
Părul...
Mie îmi place așa.
Măcar nu-mi intră în ochi.
Curând după aceea, starea de spirit s-a schimbat,
deoarece Gareth Bale a observat că un vecin avea necazuri.
Uită-te în stânga ta, Jeremy. N-arată prea bine.
A luat foc ceva?
Ăsta e coșmarul tuturor fermierilor.
Incendierea recoltei provocată de o defecțiune la echipamente.
Încep imediat treaba, ai puțină răbdare, în două minute.
Se duc două mașini de pompieri acolo.
De unde știe?
De unde știi?
Am relații peste tot.
I-am mulțumit lui Dumnezeu
pentru siguranța totală a tractorului Lamborghini.
Și apoi ne-am întors la lucru.
Las-o mai în spate, un pic mai în spate.
Datorită indicațiilor calme și clare ale lui Simon prin radio...
E bine, vino mai în față.
... începeam să mă descurc cu tractorul.
Mută partea finală a mijlocului
puțin mai înspre tine față de cât e acum.
Dar mai târziu,
când m-am întors de la hambar,
am văzut că Simon fusese înlocuit de un coleg pe combină.
Nu știu, chiar nu știu.
Nu știu ce vrea să fac.
Vrei să merg alături de tine la următoarea serie?
N-a aprins farul, dar a scos jgheabul,
deci bănuiesc că e gata.
Sunt în spate?
Habar n-am.
Drace!
Să n-aud o vorbă!
Până la urmă, ne-am găsit ritmul.
Are 72 de ani și ia uite la el!
Îmi spunea săptămâna trecută
că a treierat la ferma asta în fiecare an, timp de 50 de ani,
și că nu voia să rateze nici măcar anul ăsta, cu COVID.
Ia uite-l!
O să aștept să aprinzi farul, Gerald.
Aprinde farul și vin.
Bine, am priceput.
Deși n-am priceput...
Până la sfârșitul lunii august, terminaserăm treaba.
Strânseserăm recolta de pe 546 de acri
de grâu, rapiță și orz.
Iar câmpurile luau o pauză bine meritată.
Dar eu nu puteam, fiindcă trebuia să vând grâul.
Am luat o mostră...
și l-am sunat pe Charlie care se întorsese din vacanță
când terminaserăm treaba.
Ne-am dat întâlnire la moara din sat.
Uite-o.
Punguța cu mostra.
Speram ca grâul meu să ajungă aici
și să fie transformat în făină pentru pâine.
Atunci aș fi făcut bani frumoși.
FĂINĂ ALBĂ PUTERNICĂ PENTRU PÂINE ȘI CHIFLE
Dar, întâi, trebuie să treacă testul cu Paul, morarul.
Asta e...
Numărul unu, Premier League...
- Premier League. - ... grâu de panificație.
- Nu Vauxhall Conference. - Nu.
Ne-ar plăcea o calitate superioară, un Liverpool, în fruntea ligii.
Cel puțin Manchester City.
Bine. O să vedem ce găsim.
Mă duc la laborantul nostru și o să vă aducem rezultatul.
- Cât va dura? - Cinci minute.
Numărul decisiv, după cum mi-a spus Paul,
ar fi procentul de proteine din grâu.
- Voi ați vrea să fie 13%. - Da, 13%.
Ne interesează numărul 13.
Eu zic că are 13,4% proteine.
Bine. Eu aș zice 12,6 sau 12,7.
Paul, vrem să știm dacă...
Da, trebuie să știm.
Bine. Mă duc să-l testez?
- Da, te rog. - Da.
- Bun. - Pa! Frumoasă pălărie!
În timp ce-l așteptam pe expertul în grâu al lui Paul să-și facă treaba,
eram curios să aflu ce înseamnă succes în ceea ce privește banii.
- Cât e o tonă de grâu calitatea întâi? - 185£.
Bine, și grăunțele pentru găini...
- Cât ar veni? - Cam 155 de lire.
Deci 185£ pe tonă dacă e calitate superioară.
- Corect. - Și 155£ dacă e pentru găini.
Corect.
După ce stabilim că e o calitate bună,
ce fac, încep să mă târguiesc cu el?
Ai putea să-l întrebi cam cât ar valora.
Pot să-i zic direct că vreau 200£ pe tonă?
Ar fi o cifră frumușică.
- E rotundă. - Da.
Spune-i 200£ pe tonă,
apoi îi spui că nu vinzi azi și te duci la mașină și pleci.
Deci putem spune că nu vindem.
„Am vrea să-ți spunem că o să-ți vindem, dar...”
- Dar nu neapărat acum. - Nu azi.
S-ar putea să fie de acord.
Da, s-ar putea.
Nu mă pricep să mă târguiesc.
Dar gata cu speculațiile.
S-a întors.
Pentru proteinele cele mai importante...
Primul număr e unu.
Da.
- Al doilea număr e trei. - Da!
Apoi e o virgulă.
Da, zero.
Și cifra următoare e cinci.
Exact cum...
- De unde ai știut? - După culoare.
Cred că e cel mai bun grâu de până acum.
- Foarte bine. - Bravo, Jeremy!
Nu, el și Kaleb trebuie felicitați.
Charlie, insist să-l cumpărăm, ca să-l măcinăm la moară,
iar apoi îi trimitem niște făină lui Jeremy la magazin.
- Da. - Nu, trebuie să ne târguim.
- Nu, gata, s-a rezolvat. - Cum adică?
Tu te pricepi la prețuri la mașini, eu mă pricep la prețuri la grâu.
Cât, atunci?
Eu zic că vreo 180, 185£ pe tonă.
Fantastic!
E un grâu de nota zece, sincer să fiu.
O să mă îngrop în bani.
Mersi, Paul.
Vești foarte bune!
După terminarea muncilor agricole și în timp ce Charlie se ținea de socoteli,
m-am dus la căsuța poștală
unde am găsit rezultatele
ultimelor teste pentru apa mea de izvor.
„Rezultatele microbiologice la 22 și la 37 de grade sunt necorespunzătoare.”
Deci apa nu poate fi vândută.
„Numărul total viabil de microorganisme trebuie să fie zero,
„dar au fost găsite peste 10.000.”
Ăsta nu e eșec, e o catastrofă.
Zece mii?
Deci trebuia să mă duc repejor la magazinul agricol,
ca să scot apele din raft, înainte să le cumpere cineva.
APĂ DIDDLY SQUAT N-are rahat în ea.
Și aveam mașina potrivită pentru asta,
fiindcă mi-am regăsit...
un vechi prieten.
Bine ați venit
în noul vehicul de intervenție rapidă de la ferma Diddly Squat.
E grozav să merg iar cu el.
Dacă poate merge pe drumurile din Madagascar,
sigur se descurcă și pe câmpurile din Chipping Norton, după cum se vede.
Partea ciudată e că n-am mai condus mașina asta cu peste 13 km/oră.
Și ia uite acum!
Practic, salvez vieți omenești.
Am venit să iau apa.
- De ce? - Are rahat în ea.
- Poftim? - Are rahat în ea.
Scrie că n-are rahat în ea.
Așa scrie, dar nu e tocmai exact.
E plină de rahat.
Nu știu exact ce e. Nu sunt fecale, sunt bacterii.
Dar o să purificăm sistemul cu detergent
și testăm iar apa.
Ce-s astea?
Ciuperci.
- Poftim? - Ciuperci uriașe.
Uriașe?
- Măiculiță! - Știi ce faci?
Le tai felii, le dai prin ou, le prăjești și faci un fel de șnițel de ciuperci.
Asta e o ciupercă.
Da, aia e o ciupercă mare.
Uite ciupercile noastre de pe câmp. Uite!
Sunt fantastice!
Totul era fantastic la magazinul agricol.
LAPTE PROASPĂT LOCAL 1 LITRU - 1£
Vedeam, în sfârșit, roadele muncii noastre.
Uleiul care respectă mediul urangutanilor, făcut din semințele noastre de rapiță,
era deja pe rafturi.
Și după câteva zile, s-au întors și mieii.
- Ruladă de pulpă dezosată. - Bine.
Piept și coaste pentru grătar.
Cotlete. Ficat, rinichi. Carne tocată.
Am ajutat cu fătatul, i-am hrănit...
- Așa e. - ... i-am îngrijit.
- I-ai îndrăgit. - I-am îndrăgit.
- Iar tu i-ai ucis și i-ai măcelărit. - Pentru tine.
Sunt gata de mâncat.
Mă costase 5.000£ să cresc și să tai mieii,
dar au avut un succes așa de mare printre săteni...
Deci vreți doi miei întregi, adică patru jumătăți. Da.
... încât urma să și câștigăm vreo două sute de lire.
La revedere! Mulțumim mult!
Vă mulțumesc că ați venit. Sper să vă placă.
Cine are nevoie de supermarket? A funcționat așa.
Bună dimineața!
- Mai avem șapte. - Bine.
Atât mai avem, șapte. Și e abia 11.30.
A mai venit cineva după miei?
Magazinul e incredibil de plin.
Ar fi păcat să trebuiască să-l închidem,
fiindcă laptele e de la 13 km,
din Gloucestershire,
iar noi putem vinde doar marfă din Oxfordshire.
SEPTEMBRIE
A fost primul an agricol din viața mea.
Dar chiar și așa m-am hotărât să sărbătoresc în mod tradițional.
M-am întâlnit cu Kaleb în vechiul hambar
să atârn niște snopi de grâu pe o bârnă de stejar.
E sărbătoare.
S-a terminat culesul recoltei.
Pe lângă atârnarea snopilor de grâu,
mai era ceva de sărbătorit.
Au folosit foarfeca asta?
- M-a tuns frumos. - E ridicol.
- Ai mai și plătit? - Da.
Nu... Cum am reușit?
Nici măcar asta n-o fac cum trebuie!
M-aș urca lângă tine, dar nu pot.
- De ce? - Am fost împușcat.
Poftim?
Am fost împușcat în picior.
- Pe bune? - Da, vorbesc serios.
Da, jucam fotbal cu niște amici, în cerc,
iar unul avea o pușcă cu aer comprimat și m-a împușcat în picior „din greșeală”.
- Serios? - În fluierul piciorului.
- Cu o pușcă cu aer comprimat? - Da, calibrul .22, de la patru metri.
Măi să fie!
Acum face coajă. Încă mai am peleta în picior. Uite!
- Era un prieten? - Da, un prieten al meu.
Și-a scos arma, a încărcat-o și a îndreptat-o spre tine?
- Da. - Și tu ce ai zis?
- „Nu îndrepta arma spre mine, fraiere!” - Și nu v-ați încăierat?
Nu. Suntem cei mai buni prieteni din școala elementară.
A zis că a făcut-o din greșeală.
Cum să îndrepți din greșeală
o pușcă cu aer comprimat către cineva și să apeși pe trăgaci?
Nu știu.
Aveam bănuiala că și următoarea conversație o să fie tulburătoare,
întrucât venise vremea să mă așez la birou cu Charlie cel Vesel
și să aflu câți bani am produs în urma strânsului recoltelor.
Am terminat cu toate.
Gata strânsul recoltelor.
- Bravo! Bine. - Mulțumesc.
Cum te simți?
Păi, îți spun mai târziu,
după ce-mi spui cifrele.
Urmează momentul adevărului.
- După cum știi... - Începem.
N-a fost un an grozav...
pentru agricultură, în general.
Am citit ieri în The Times
că a fost cel mai prost an pentru fermieri din 1976.
O vară secetoasă. Mi-o amintesc bine.
Anul meu de absolvire. N-am obținut nicio diplomă.
GRÂU - RAPIȚĂ - ORZ - TOTAL
Ne interesează căsuțele albastre de sus.
O să te sperii.
Anul trecut am câștigat 226.000£ din vânzarea recoltelor.
Înainte de a avea alte costuri.
Deci 226.000£.
- Da. - Și anul ăsta doar 137.
Am câștigat cu 90.000£ mai puțin de pe același teren.
Adică nouă...
- E incredibil. - Se poate spune și așa.
- Am câștigat cu 90.000£ mai puțin. - Da.
E enorm, e cu 40% mai puțin.
Atâția bani pe apa sâmbetei din cauza vremii.
Care sunt costurile, atunci?
- Uite costurile. Am cheltuit... - Am cheltuit...
- 14.000£ pe semințe. - Da.
34.000£ pe fertilizanți și 20.000£ pe soluții de stropit.
Deci 68.601£.
Și mai sunt costurile de 68.457£.
Pentru Kaleb și pentru utilaje.
Ai avut un profit de 144£ de pe urma terenului arabil.
Chestiunea este următoarea:
faci agricultură șapte zile pe săptămână, timp de un an, la o fermă de 1.000 de acri
și câștigi 144£?
Exact.
Noroc că avem subvenția asta. Dacă nu va mai fi nici aia...
Ce vor face fermierii?
Sincer, ce vor face?
Cei care n-au echipe de filmare de la Amazon după ei
și emisiunea Vrei să fii milionar? ca să-și rotunjească venitul?
Ce faci când rămâi fără subvenții de la stat?
Zonele rurale vor suferi schimbări dramatice.
Vor fi probabil cu 30% mai puțini fermieri.
Păi, asta s-a și întâmplat în zilele noastre.
Data viitoare când un fermier se plânge de vreme...
ia-l după umăr și fă-i cinste cu o halbă de bere,
fiindcă nu se vaită pentru că nu-i place să muncească pe ploaie,
ci pentru că-l pune pe butuci.
Eram într-o mare dilemă.
Muncisem din greu tot anul
și răsplata erau 144 de lire sterline.
Chiar dacă puneam la socoteală subvențiile de la stat,
tot ar fi fost mai avantajos să vând tot,
să-mi pun banii în bancă și să trăiesc din dobândă.
Și, totuși, anul trecut fusese incredibil de frumos.
Făcusem multe lucruri pe care nu credeam că sunt în stare să le fac.
Am devenit oier.
Șofer de tractor.
Proprietar de magazin.
Moașă.
Muncitor esențial.
Inginer.
Și ecologist.
Totul în compania familiei de la ferma Diddly Squat,
mereu fericite și mereu problematice.
Dar oare puteam să reiau ciclul de la început...
pentru nici 40 de penny pe zi?
O întrebare încropită aproape imediat
la picnicul din ziua recoltei.
Una din astea.
Ne-am apucat de agricultură acum un an și o zi?
Da. Tocmai a trecut un an.
Acum va trebui să iau o mare hotărâre.
Sincer, am de ales.
Pot să mă întorc la Londra, la viața mea de dinainte...
Da, du-te.
- N-ai auzit cealaltă opțiune. - Nu, du-te.
Acum nu cred că mai vreau să mă întorc la Londra.
- Niciodată? - Nu, sunt fericit aici.
Îți place Londra. O adori.
Și ți se potrivește.
Și ai prieteni la Londra.
Ai prieteni, cunoști o groază de lume.
Ai o groază de prieteni.
El vrea să rămân.
Sunt o vacă de muls pentru el.
Dacă punem totul în balanță, aș zice să rămânem la fermă.
Ești fericit aici.
Ai dreptate, chiar sunt fericit aici.
Când ajutam la fătatul mieilor, mi s-a părut că sunt cel mai fericit.
Când fătau oile, au fost zile frumoase.
M-am gândit că n-am mai fost așa fericit la muncă.
- Serios? - Da.
- Și uite ce culori! Vine toamna. - E uluitor.
La fermă, e practic mereu uluitor.
Indiferent de zi, e mereu ceva extrem de frumos.
Problema e că s-a terminat serialul.
Acesta.
- Noroc! - Păcat.
Dar vă mulțumesc pentru ajutorul din anul acesta.
Noroc!
Vă mulțumesc mult tuturor.
Mulțumesc că ești răbdătoare cu mine.
Acum o să mă urc în tractor.
Voi o să veniți cu mine să montăm prășitorul.
Acum mă duc să prășesc.
Parcă te duceai la petrecere diseară.
La Londra.
I-AȚI URMĂRIT PE...
ȘI JEREMY
ÎN...
FERMA LUI CLARKSON
Subtitrarea: Aurelia Costache
Redactor Cristian Brînză