Midt på sommeren,
og en vanlig dag på gården ser nå slik ut.
Jeg står opp 06.30, og etter en kopp kaffe
går jeg for å slippe ut hønene.
God morgen.
På vei tilbake plukker jeg sopp til lunsj.
Og så må jeg mate fiskene.
KL. 08.45
Hjemme jobber jeg med tomatsausoppskriften
jeg forbereder til gårdsbutikken.
Jeg tilsetter chili og litt fersk koriander
og lar den småkoke på lav varme
mens jeg reparerer et gjerde som jegerne sier de ikke ødela i vinter.
KL. 10.20
Så klipper jeg markblomstene jeg sådde, for det er det gartnere gjør,
venter til plantene er finest,
og beskjærer dem, så de ikke ser så bra ut lenger.
Etter det plukker jeg noen grønnsaker som Lisa kan selge
til noen kunder vi har i Atlanta.
Jeg fant til og med rabarbra, så jeg plukker den også.
Og jeg haster det til butikken.
Dette er rabarbra som trenger vask.
Der jeg kaster alt jeg plukket dagen før,
fordi det ikke selger, fordi ingen liker grønnsaker nå om dagen.
KL. 11.50
Så rører jeg i tomatsausen før jeg går for å sjekke biene.
Kom igjen, vekk med dere.
Og så sauene og lammene.
Deretter begynner jeg dagens store jobb.
Det er alltid en.
I dag må jeg fjerne all halmen og sauemøkka fra låven.
Men siden jeg ikke har bøtte foran på traktoren,
må jeg be Kaleb hente snøplogen fra den andre låven.
-Hvorfor gjør ikke du det? -Lamborghinien kommer ikke inn hit.
Jeg skjønte straks at han var misfornøyd,
fordi han synes at traktoren min er for komplisert.
Traktoren din er dritt.
Så, mens jeg spiser soppen jeg plukket tidligere,
tilberedte i fløtesaus og serverte på surdeigstoast
med litt persille fra hagen,
får jeg en telefon fra en medarbeider
som sier at sauene har rømt og er ute på veien.
Så jeg kjører dit for å finne ut at sauene ikke har rømt.
Men nå er iallfall plogen montert på traktoren,
så jeg drar til lammingslåven
og ser straks at jeg ikke kommer inn der heller.
Å faen.
Så fester jeg en 80 år gammel dødsfelle
bak på Lisas traktor og bruker den i stedet.
KL. 18.25
Det begynner å bli sent, så jeg skynder meg hjem for å ha krydder i tomatsausen,
før jeg drar ut for å mate fiskene igjen og sanke egg.
Og så legger jeg meg, for jeg vet at snart...
...blir det travelt.
KAPITTEL 8 INNHØSTING
En av de ekstra jobbene i våre nye, travlere liv
var å teste fuktigheten i avlingene daglig.
Og med Charlie på ferie gikk den jobben til Kaleb og meg.
-En erfaren gammel bonde... -Ja.
...kan fastslå fuktigheten bare ved å bite i det, ikke sant?
Ja, de gjør sånn. Jeg har sett dem gjøre det.
De åpner det, og er veldig alvorlige når de gjør det.
De gjør sånn og sier:
"Det er 12."
-Og de har rett. Vet de det? -Ja visst.
Jeg kan ikke det, jeg er ikke en erfaren gammel bonde.
-Nei. -Og du kan det ikke, for du er et foster.
Så vi har maskinen.
Har du brukt en sånn før?
La meg tenke.
Se den delen der, vi fyller den med raps.
Fylle den?
Kan vi få opp en tekst nå som sier: "Flere timer senere"?
FLERE TIMER SENERE...
Har du litt mer?
Og du gjør det, se. Og så...
Hvis den sier mindre enn seks,
er vi i trøbbel, da kan vi ikke høste den.
-Ja. -Om det er mer enn...
-Ni. -...ni.
Da er det for vått.
Er du klar? Den tester.
Så det er åtte prosent fuktighet, og det betyr?
Det er perfekt. Vi må komme oss ut hit.
La oss gjøre dette!
Men vi kunne ikke gjøre dette.
For å høste rapsen trenger jeg en skurtresker,
og jeg har ikke en,
fordi de koster en kvart million pund,
så jeg må leie en.
Og problemet er at alle andre bønder i området
vil ha vært ute i morges på jordene, testet fuktigheten,
og de vil alle komme til samme konklusjon
og også prøve å leie en.
Tilbake på kontoret ble min verste frykt virkelighet.
Tre dager?
Kan du ikke gjøre noe før det?
Nei, jeg har nummeret hans.
Ja, du har gjettet riktig.
Nei, jeg vet det.
Han tresker sin egen gård først.
Greit, nei, takk for tiden din.
Jeg gikk ut, og hvor enn jeg så var det en grell påminnelse
om at jeg virkelig var den nye gutten i kvartalet.
Se, det er en skurtresker der og der.
Der er det en til.
Alle gårder har en skurtresker.
Innen ettermiddagen hadde jeg ikke kommet noen vei.
...trettisju, 42...
Men så traff Kaleb blink med en kamerat av seg som jeg skal kalle "Jesus",
selv om han egentlig heter Simon.
Om det må til... Jeg har bare to jorder igjen,
så ideelt sett kan jeg gjøre mine unna i kveld.
Ja.
Og dra opp til dere i morgen.
Så kan vi begynne å kutte.
Neste morgen,
med skurtreskeren på plass, var det alle mann på kampstasjoner.
-Dette er perfekt. -Ja, se på dagen.
Jeg vet det.
Traktorene vil komme gjennom her hele dagen,
så jeg skal prøve å flytte denne stolpen.
Den er ganske... Ja, det var det jeg mente.
-Jeg tror ikke du gjorde noe av det. -Jeg gjorde...
Dette er din store dag, Lambo.
Dette er det vi har sett frem til.
Åtte komma ni.
Jeg drar og kobler meg til.
Etter et helt år
med å se på Kaleb feste ting til traktorer,
trodde jeg ikke jeg ville ha noe problem med å koble Lamboen min til leiehengeren.
Jeg gjør det, så det, ikke det.
Den kommer definitivt ikke ut.
Det må være noe jeg har glemt å gjøre.
Hva har jeg glemt?
Ikke den.
Det var bare én løsning.
Få Kaleb til å gjøre det.
Eller, vent! Stopp!
Greit, du er klar.
Så dro vi til gårdsbutikken
for å møte Jesus.
Nå er det fredag kl. 11.40.
En værfront kommer inn søndag morgen.
Så vi må prøve å gjøre fire dagers innhøsting på halvannen dag.
Dette kan bli en lang dag.
Klimaanlegget sluttet å virke.
Og jeg har ikke tid til å fikse det nå.
Det er enten der, eller der.
Det er fint, ja.
DIDDLY SQUAT GÅRDSBUTIKK HER
Vi må nok jobbe hele natten.
Det er dopapir der inne.
Si ifra hvis du går tom, ok?
-Tok du faktisk med dopapir? -Ja.
Ville ikke vært første gang jeg manglet det.
Se!
Vi har en skurtresker.
Den er her.
-Det er Simon. -Det er Simon.
Har han orientert deg? Skal vi gjøre dette på farten?
Ja.
Så diskuterte vi et problem som la til enda mer press.
Dette er et uvanlig år fordi byggen og rapsen
er klare samtidig.
-Ja, veldig. Nesten unikt. -Veldig uvanlig.
-Vanligvis er byggen klar mye... -To eller tre uker tidligere, ja.
-Og så er rapsen... -Ja.
-Skyldes det den tørre våren? -Ja.
Her kommer den.
Og vi er i gang.
Min første innhøsting.
Skurtreskere er forbanna smarte, hva?
De er geniale.
Du har rett, for å kunne kutte greia,
åpne kapselen, ta de bittesmå...
Den enorme maskinen tar ut de små frøene og sier:
"Trenger ikke det, ikke det, ikke det. Men trenger det."
Og den måler hvor mye frø som blir tatt ut.
Det er bare... Jordbruk er fantastisk, ikke sant?
Jeg er full av adrenalin.
Klokka tre i natt vil jeg fortsatt holde på.
Du kommer til å henge.
Da skurtreskeren nesten var full,
manøvrerte Kaleb i posisjon.
Ok, hold den omtrent der.
Det er det første lasset som kommer ut.
Og da han hadde fylt opp med to lass fra treskeren...
...dro han til låven for å losse av.
Og mens han slet med hengeren min fra 1800-tallet...
Herregud.
...psyket jeg meg opp til min første tur.
Jeg følger et stykke bak.
Det gule lyset hans er på, som forteller meg at tanken er 80 % full.
Jeg er på vei. Dette er øyeblikket.
Jeg kommer inn nå.
Ikke hardt, kommer ikke inn hardt.
Du må lenger bakover. Lenger bak.
Det stemmer, jeg fyller bakerst først.
Jeg må ha ett øye der og ett øye der for å se.
Jeg må være en due.
Den er av.
Å nei, jeg har stoppet.
Fortsett.
Jeg kan ikke. Å nei.
Jeg må være foran.
Vent litt, hva må jeg gjøre? Sakke ned.
Stødig, stødig...
Å nei, faen, faen, faen.
Bra gjort, du fikk mesteparten i midten.
Herregud, det er vanskelig!
Alt er reversert, så hvis jeg ser her,
over skulderen min, og jeg tenker: "Det er bakerst",
må jeg senke farten.
Når det er bakerst, senk farten.
Når det er foran, øk farten.
På neste forsøk ble det heldigvis ikke noe rot.
Alt gikk bra.
Racersjåførene snakker om presisjonskjøring,
men de vet ikke hva det betyr.
Så hastet jeg av sted for å losse av,
fullt klar over at jeg har klaget i årevis
på traktorer som sinker trafikken,
og at jeg nå satt i en traktor som sinket trafikken.
Dere burde ha stoppet på gårdsbutikken,
da hadde dere ikke stått fast her.
Tilbake på gården var det viktig at jeg fikk losset raskt,
så jeg nådde tilbake til jordet før skurtreskeren var full igjen.
Nydelig.
Og så rygge... Vent litt. Om jeg svinger den veien.
Rygge...
Ja.
Vinkelen min var feil.
Om jeg rygger den veien, holder den seg til høyre.
Der har vi det.
Herregud.
Vent. Følg med, Jeremy.
Om jeg går den veien med baken ute.
Herregud, dette er umulig.
Etter bare seks forsøk, som lett kunne ha blitt klippet bort,
var den mye mer moderne leide hengeren inne.
Å ja.
Å faen.
Herregud, det var flaks. Jeg forteller ikke Kaleb om det.
Siden været holdt,
jobbet vi sammen for å dekke et størst mulig område.
Greit, ifølge kartet er dette jordet på 222 mål,
og hvis vi hadde hatt godt vær,
kunne vi ha forventet raps for 23 500 pund fra det.
Jeg tror ikke det blir så mye.
Skulle gjerne ringt Charlie og spurt, men han er på ferie.
Vi gjør 40 mål i timen,
og alle kanadierne har nettopp falt av stolene sine av latter.
Det begynner definitivt å bli varmt her inne.
Bare skrur opp klimaanlegget litt.
Kjør den veien...
...få den ut...
...så om jeg går til høyre, vil jeg gå den veien.
Vent, jeg prøver det en gang til.
Til tross for de idylliske arbeidsforholdene
var det noe som plaget meg.
Hvor mye frø høstet vi egentlig?
Hva sier datamaskinen, Simon?
Måleren viser
at vi får 2,5 tonn per hektar,
så et kvart tonn per mål.
Men vi ønsker halvannen gang mer.
Noen steder er det bra.
Sju komma tre. Alt i orden.
Så vidt jeg kunne se,
høstet vi hovedsakelig inn saksedyr.
Det var tusenvis av dem.
Men jeg ble fortalt at dette var normalt, så vi fortsatte å jobbe.
Sånn, jakke på.
Jeg tror det andre jordet ga mye mer frø enn det første.
Vent litt.
Bakenden den veien, ja, den veien.
Faen, det er feil vei.
-Det er som et traktormøte. -Ikke sant?
-Så vi har tatt Picket Piece. -Ja.
Vi tar Lower Washpool nå.
Og så har vi Bury Hill North, som er 185 mål.
Best du kjører, Jeremy.
-Lyset hans er på. -Ja.
Neste morgen, da vi fortsatte innhøstingen,
var min første lossing av saksedyr enda vanskeligere enn vanlig.
Han har parkert på gårdsplassen.
Det er noe galt med ham.
Den finner han ikke så fort.
Men Kalebs irriterende parkering var mitt minste problem.
For i motsetning til dagen før var det overskyet,
og det lovet ikke godt for formiddagens fuktighetstest.
-Ti. -Ti.
Ja.
For mye. To prosent over. Hvorfor har det blitt vått?
Det har ikke regnet. Er det bare fuktighet i lufta?
Luftfuktigheten.
For det er fuktigere nå enn klokka sju i morges.
Hva skal vi gjøre?
Heldigvis var det én ting vi kunne gjøre.
Teste byggen for å se om vi kunne høste den i stedet.
-Hva har du? -Fjorten komma sju.
-Hva er grensen for det? -Femten.
-Så vi kan høste det? -Ja.
Jeg vil si at det var ganske vellykket.
Hørte du det, fostergutt? Det var vellykket.
Simon, ikke gjør ham kjepphøy.
Det jeg har i hengeren nå,
vil holde Wetherspoon's i gang i omtrent et år.
Det er ølkorn.
Men da jeg kom til låven, innså jeg at jeg hadde et annet problem.
Hvor mye raps har vi igjen?
Vi har et stort jorde,
omtrent 40-50 tonn raps igjen.
Hvor skal jeg ha byggen da?
Hallo.
Hvor i helvete skal jeg lagre denne byggen?
For låven er full, og vi kan ikke blande dem?
Nei, du må lagre den oppe på flyplassen.
Den bunkeren jeg bygde,
vi kan lagre rundt 400 tonn bygg der oppe.
Men vi kan ikke det, for det skal regne.
Om det regner, kan det ikke ligge utendørs.
Nei, det blir vått og de avviser det.
Du må selge det med en gang.
Hva mener du?
Du kan ikke lagre den, du må bare dumpe den der oppe
og selge den straks.
Hva, i dag?
Ja, aller helst i dag.
Tilbake på kontoret.
Ok, kornhandlere.
Ja, hei.
Jeg trenger en bil i dag.
Kan du ikke hjelpe i det hele tatt?
Etter noen samtaler fikk jeg endelig et resultat.
Du spiller musikk i øret mitt.
Flott, farvel.
Lastebil på vei.
Så kjørte jeg til lagringsanlegget Kaleb hadde gjenoppbygd
etter at noen lockdown-pøbler hadde brent ned det gamle.
Dette er som å være ni og bygge sandslott. Jeg liker det.
Så kom Kaleb med sin last.
Raskt etterfulgt av lastebilen jeg hadde bestilt.
Det er en fin lastebil.
-Vil den veie det vi putter inn? -Ja.
-Vil den? Episk. -Ja.
Men mens lastingen begynte, fikk jeg en dårlig følelse
da jeg innså at kornet fra de 40 målene vi hadde høstet,
ville fylle lastebilen helt.
Og vi hadde 570 mål igjen.
Mitt eneste håp var at Kaleb ikke ville legge merke til det.
Du burde ha 20 lastebiler.
-Tjue lastebiler? -Tjue.
-I skytteltrafikk. -Hva, 29 tonn i hver?
Klokka er 18.00 på en lørdag.
Vi får ikke flere nå, og i morgen er det søndag.
Og det skal regne i natt.
Står vi helt fast, da?
Ja.
Helt fast, vi kan ikke høste noe mer bygg nå, fordi...
...du rotet det til. Du trengte bare å ringe og si: "Hei."
-Nei. Feil. -Jo.
Nei, jeg gjorde feilen for ni måneder siden.
Hva?
Da jeg sa: "Låven er stor nok", var jeg i Yorkshire-modus.
"Jeg bruker ikke mer enn 22 000,
"den låven er stor nok, vi får plass til alt der."
Jeg tenkte vi skulle ha båser, raps der
og hvete og bygg dit.
De sa aldri til meg... Du sa aldri til meg, faktisk...
Jeg sa: "Låven din er liten."
Ja, men du burde ha sagt:
"Den låven blir fylt opp
-"av rapsen." -Jeg sa det!
-Det sa du ikke. -Jo! Du hører bare ikke etter.
Du hører ikke etter.
Nei, du slår av.
Du hører ikke engang hva jeg sier nå, antagelig.
Hva sa jeg nettopp?
-Noe om å slå av. -Ser du?
Det er poenget mitt.
Så, takket være meg stoppet alt arbeidet opp,
og Kaleb dro hjem.
Hvor er bilen min?
Jeg ser den. Jeg ser bakluken.
Det viste seg
at neste morgen trengte jeg ikke traktornøklene mine.
Vi kunne ikke høste i regnet.
Og selv da regnet stoppet,
kunne vi ikke begynne igjen før avlingene hadde tørket.
Så mens vi ventet,
brukte vi tiden på å få gjort en annen jobb.
Få i gang reisen lammene skulle ta til søndagslunsjbordet.
Det er bra lam med mye kjøtt
og riktig vekt, i overkant av 44 kilo,
som er bra til slakting for å få godt kjøtt.
Hva har vi, Ellen, med riktig vekt?
-Syttiåtte. -Syttiåtte.
Det er som om de vet det.
Dette er god reklame for vegetarisme.
Men jeg har sett gode reklamer for å reise på cruise,
og gjør det ikke for det.
Da lammene var borte
og jordene hadde tørket,
gjorde vi oss ferdige med å høste rapsen
og byggen.
Og så solgte vi det vi hadde til en kornhandler.
Det etterlot bare én avling:
hveten.
Hvor mye?
Seksten komma seks.
Så fortsatt over.
Uten noe grønt. Den trenger en uke til.
Vi må la den stå.
Dessverre fikk jeg så en bekymrende telefonsamtale.
Ok.
Greit, jeg kommer tilbake senere.
Greit, takk. Ha det.
Wayne Rooney er død.
Hvordan min stakkars vær døde, var et mysterium.
Så etter å ha lagt ham i den mest verdige likbilen vi kunne finne,
tok veterinæren ham med for å obdusere ham.
Og ringte senere for å si at han døde av tarmslyng.
Jeg er overrasket over hvor trist jeg er over at Wayne er død,
fordi... det er jeg.
Han hadde blitt del av et lite kveldsritual jeg hadde.
Jeg gikk en tur og tok med litt mat til dem,
og de kom løpende.
Jeg har kommet ned nå
fordi jeg ønsket å være sikker på at Leo hadde det bra.
Men han gjemmer seg i busken der borte.
Han kommer ikke ut, ikke engang etter mat.
Men vi måtte la min siste vær sørge alene.
For snart var fuktighetsnivået i hveten helt riktig.
Hva har vi?
Fjorten komma fire.
Og vi var klare.
Det var 388 mål med hvete å høste,
og verdien ble målt annerledes enn med raps og bygg.
Med hvete, volumet du får...
Jeg skulle si det ikke betyr noe. Det gjør det,
men det er ikke like viktig som kvaliteten.
Så jeg har en halvfull henger bak der,
og jeg vet ikke om det er veldig bra hvete
som kan brukes til brød, eller
virkelig dårlig hvete som må brukes som dyrefôr.
Mens vi jobbet i vei, tok Kaleb,
som nå var desperat etter et etterlengtet frisørbesøk,
seg et øyeblikk for å arrangere håret.
Hår.
Jeg liker det.
Det er iallfall ute av ansiktet.
Men kort tid etter denne utvekslingen endret stemningen seg,
for Gareth Bale la merke til at en nabobonde var i trøbbel.
Se til venstre, Jeremy. Det ser ikke bra ut der borte.
Noe brenner, ikke sant?
Dette er alle bønders mareritt.
En avlingsbrann forårsaket av utstyrsfeil.
Jeg er på saken nå, gi meg to minutter.
Jeg vet at det er to brannbiler på vei dit nå.
Hvordan vet han det?
Hvordan vet du det?
Jeg har kontakter overalt.
Jeg tok et øyeblikk å takke Herren
for Lamboens skuddsikre pålitelighet.
Og så jobbet vi videre.
La den gå et lite stykke tilbake.
Takket være Simons rolige og klare instrukser over radioen...
Det er bra, kjør fremover.
...begynte jeg å bli ganske flink med traktoren.
Du er rett foran midten,
snu den litt nærmere deg enn midten nå.
Men senere den dagen
kom jeg tilbake fra en tur til lagerlåven
og så at Simon hadde blitt avløst i skurtreskeren av en kollega.
Jeg vet bare ikke. Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke hva han vil jeg skal gjøre.
Vil du ha meg på siden av deg på neste løp?
Han har ikke satt på lyset, men tuten er ute,
så jeg antar at han er klar.
Er jeg bakerst?
Jeg har ingen anelse.
Faen, faen, faen.
Ikke et ord.
Men til slutt fant vi en rytme.
Han er 72, se på ham.
Han fortalte meg i forrige uke
at han har tresket denne gården hvert år i 50 år,
og han ville ikke gå glipp av dette, selv med COVID.
Og her er han.
Jeg venter på lyset ditt, Gerald.
Skru på lyset, jeg kommer tilbake.
Ok, jeg skjønner.
Gjør jeg ikke, men...
Innen slutten av august var jobben gjort.
Vi hadde høstet 2210 mål
med hvete, raps og bygg.
Og nå fikk jordene en velfortjent pause.
Men ikke jeg. Jeg måtte selge hveten.
Så jeg tok en prøve...
...og ringte Charlie, som, nå som jobben var gjort,
var tilbake fra ferie,
og avtalte å møte ham i min lokale mølle.
Der er den.
Prøvepose.
Mitt håp var at min hvete ville ende opp her
og bli omgjort til mel til brød.
For da ville jeg få den beste prisen for den.
HVITT MEL TIL BRØD OG RUNDSTYKKER
Men først måtte den godkjennes av mølleren Paul.
Dette er din...
Nummer én, Premier League...
-Premier League. -...hvete.
-Ikke Vauxhall Conference. -Nei.
Vi vil gjerne ha en Liverpool her, toppen av ligaen.
Man City i det minste.
Greit. Vi skal se hva vi kan gjøre.
Jeg går inn til labmannen vår, og så kommer vi ut med resultatet.
-Hvor lang tid tar det? -Ok. Fem minutter.
Ifølge Paul vil det viktigste tallet være
proteininnholdet i kornet.
-Målet er 13. -Tretten prosent.
Tretten er tallet.
Jeg tror det er rundt 13,4 % protein.
Greit. Jeg går for 12,6-12,7.
Paul, vi vil vite...
Ja, vi må vite det.
Ok. Skal jeg teste det?
-Ja takk. -Jeg er... Ja.
-Bra. -Ha det. Elsker hatten din.
Mens vi ventet på at Pauls brødforsker gjorde sin greie,
ville jeg gjerne vite hva suksess betydde når det gjaldt penger.
-Hva koster et tonn toppkvalitetshvete? -185 pund.
Og hvis det er hønsemat,
-hvor mye da? -150-155 pund.
Ok, så 185 pund tonn hvis det er god kvalitet.
-Riktig. -155 pund hvis det er hønsemat.
Riktig.
Når vi har fastslått at det er god kvalitet,
begynner jeg å forhandle med ham?
Du kan be om en indikasjon på hva det er verdt.
Kan jeg si: "Jeg vil ha 200 per tonn"?
Jeg synes det er et bra tall.
-Et rundt tall. -Ja.
Bare si 200 pund per tonn,
så: "Jeg vil ikke selge det i dag", og sett deg i bilen og kjør.
Vi kan si: "Jeg selger ikke."
"Vi ønsker å selge den til deg, men..."
-Men ikke nødvendigvis nå. -Ikke nødvendigvis i dag.
Men han kan bare si: "Greit."
Ja, det kan han.
Jeg er elendig til å forhandle.
Men tiden for spekulasjon var over.
Han er tilbake.
Det viktige proteinet,
det første tallet er én.
Ja.
-Det andre tallet er tre. -Ja!
Så har vi et komma.
Ja, null.
Og neste tall er fem.
Nesten som...
-Hvordan visste du det? -Det er fargen.
Dette er nok like bra som noe jeg har sett til nå.
-Veldig bra. -Godt gjort, Jeremy.
Nei, godt gjort, han og Kaleb.
Kan jeg insistere, Charlie, at vi kjøper den for å male den,
og så kan vi sende litt mel til Jeremy for å selge i butikken?
-Ja. -Nei, vi må forhandle.
-Nei, jeg har ordnet det. -Hva mener du?
Du kjenner kanskje bilpriser, men jeg kjenner hvetepriser.
Hvor mye blir det da?
Det blir rundt 180-185 pund.
Fantastiske nyheter.
Gullstjerne, for å være ærlig.
Jeg skal gå og bade i den.
Takk, Paul.
Det er faktisk gode nyheter.
Med innhøstingen overstått og Charlie i gang med regnskapet
leste jeg gjennom posten,
der jeg fant resultatene
fra de siste prøvene av kildevannet mitt.
"Bakterienivå på 22 grader og 37 grader har strøket."
Så vannet er ikke salgbart.
"Til din referanse burde TVC-tallet være null,
"og det ble anslått til over 10 000."
Ikke bare stryk, men en katastrofe.
Ti tusen?
Det betydde at jeg måtte skynde meg til gårdsbutikken
og fjerne vannet fra hyllene før noen kjøpte det.
DIDDLY SQUAT VANN Det har ikke noe dritt i seg.
Og jeg hadde riktig maskin til jobben,
for jeg var blitt gjenforent...
...med en gammel venn.
Velkommen, alle sammen,
til det nye Diddly Squat-utrykningskjøretøyet.
Det er flott å ha den tilbake.
Hvis den kan takle veiene på Madagaskar,
kan den definitivt takle jordene i Chipping Norton, og det gjør den.
Rart at jeg aldri har kjørt denne bilen i mer enn 13 km/t.
Se på meg nå.
Jeg redder bokstavelig talt liv her nå.
Jeg har kommet etter vannet.
-Hvorfor? -Det har dritt i seg.
-Unnskyld, hva? -Det har dritt i seg.
Det står det ikke er dritt i det.
Det står det ikke er dritt i det, men det er ikke helt nøyaktig.
Det er fullt av det.
Jeg vet ikke hva det er. Ikke avføring, det er bakterier.
Men vi renser ut anlegget
og tester igjen.
Hva er det?
Sopp.
-Hva? -Sopp. Store sopp.
Store?
-Helvete. -Vet du hva du gjør?
Skjær dem opp, dypp dem i egg. Stek dem, og det er som sopp-toast.
Men det er en sopp.
Ja, det er en stor sopp.
Vår beitesjampinjong her. Se på det!
De er fantastiske.
Alt var fantastisk i gårdsbutikken.
FERSK LOKAL MELK ETT PUND PER LITER
Vi så endelig resultater fra arbeidet vårt.
Orangutang-vennlig planteolje laget av vår egen raps
var allerede på hyllene.
Og noen dager senere var lammene våre tilbake.
-Bogen, utbeinet og rullet. -Ja.
Brystet, som er delen du griller.
Kotelettene. Leveren, nyren og kjøttdeig.
Jeg hjalp det inn i verden, fostret det, matet det...
-Ja. -...pleiet det.
-Elsket det. -Elsket det.
-Du drepte det og hakket det opp. -Hakket det opp for deg.
Spiseklart.
Det hadde kostet 5000 pund å fostre og slakte lammene,
men de var så populære hos lokalbefolkningen...
Du vil ha to hele lam, så fire halvdeler. Ja.
...at det så ut som om vi kunne få noen hundre pund tilbake.
Vi sees. Tusen takk.
Tusen takk for at du kom. Håper du liker det.
Hvem trenger supermarkeder? Noe har fungert.
God morgen.
-Vi har sju igjen. -Bra.
Det er alt vi har, og klokka er bare 11.30.
Er det noen andre her for lam?
Butikken er utrolig travel.
Og det vil være en skam hvis vi må stenge den
fordi melken er fra 13 km unna,
som er i Gloucestershire,
og vi kun har lov til å selge ting fra Oxfordshire.
Dette hadde vært mitt første jordbruksår.
Men likevel bestemte jeg meg for å feire på den tradisjonelle måten.
Så jeg møtte Kaleb i min gamle låve
for å henge hvetenek på en av takbjelkene.
Det er som en feiring.
Det henges opp etter innhøstingen.
Og sammen med hveteopphengingen
var det noe annet å feire.
Brukte de en slik for å gjøre det?
-Det ser bra ut. -Det ser latterlig ut.
-Betalte du penger for det? -Ja.
Det er ikke... Hvordan klarte jeg det?
Hvordan kan jeg ikke engang klare dette?
Jeg ville gått opp stigen, men jeg kan ikke.
-Hvorfor ikke? -Jeg ble skutt.
Hva?
Jeg ble skutt i beinet.
-Har du virkelig blitt skutt? -Ja.
Jeg sto i en sirkel med en gjeng kamerater og spilte fotball,
og han tok luftgeværet sitt og skjøt meg "ved et uhell" i beinet.
-Tuller du? -I skinnebenet.
-Med et luftgevær? -Et .22 luftgevær på fire meters hold.
Faen.
Det legger seg skorpe på nå. Men kula er der ennå. Se.
-Men han var en kamerat? -En kamerat, ja.
Så han tok frem geværet, ladet det og siktet på deg.
-Ja. -Og hva sa du?
-"Ikke sikt på meg, din kødd." -Hadde dere ikke kranglet?
Nei. Jeg har vært bestevenn med ham siden barneskolen.
Han sa det var et uhell.
Hvordan kan det være et uhell
å sikte på noen med et luftgevær og trekke av?
Vet ikke.
Min neste samtale ville nok være like urovekkende,
for tiden var inne til å sette meg ned med Muntre Charlie
og finne ut hvor mye penger vi hadde tjent på avlingene.
Vi er ferdige.
Innhøstingen er over.
-Godt gjort. Bra. -Tja, takk.
Hvordan føles det?
Det skal jeg fortelle deg straks,
du kan vise meg tallene.
Gi meg sannhetens øyeblikk.
-Som du vet... -Vi er i gang.
...har det ikke vært et bra år for...
...jordbruk, generelt.
Jeg leste i The Times i går
at det er det verste året for bønder siden 1976.
Tørr sommer. Jeg husker det godt.
Det var sisteåret mitt på skolen.
HVETE - RAPS - BYGG - TOTAL
Se på boksene på toppen. Se på det blå.
Jeg skal skremme deg.
I fjor tjente vi 226 000 pund på salg av avlinger.
Det er før utgiftene.
Så 226 000 pund.
-Ja. -Og i år er det 137.
Så 90 000 pund mindre fra samme område.
Det er ni...
-Noe som er utrolig. -"Utrolig" er ett ord.
-Det er 90 000 pund mindre. -Ja.
Det er enormt, 40 % lavere.
Nitti tusen pund tapt på grunn av været.
Så hvor er kostnadene, for hvor mye...
-Her er kostnadene, vi brukte... -Vi brukte...
-Fjorten tusen pund på frø. -På frø.
Trettifire tusen pund på gjødsel og tjue tusen på sprøyting.
Så 68 601 pund.
Og så er det 68 457 i utgifter.
Det er Kaleb, det er maskinene.
Så du har 144 pund i fortjeneste fra den dyrkede marken.
Så faktum er at
gårdsarbeid hver dag i et år på en 4000 mål stor gård
har skapt et overskudd på 144 pund?
Riktig.
Heldigvis har vi dette tilskuddet. Når det forsvinner...
Hva skal bønder gjøre?
Seriøst, hva skal de gjøre?
De uten Amazon-filmmannskaper som følger dem
eller Vil du bli millionær? for å øke inntekten?
Hva gjør man når tilskuddet begynner å synke?
Det blir en stor forandring på landsbygda.
Det vil nok bli 30 % færre bønder.
Men det er slik jordbruket er nå om dagen.
Neste gang en bonde klager på været...
...legg armen rundt ham og kjøp ham en øl,
for han klager ikke fordi han ikke liker å jobbe i regnet,
han klager fordi det er ødeleggende.
Nå hadde jeg et dilemma.
Jeg hadde jobbet hardt hele året,
og belønningen min var 144 dollar.
Selv med tilskudd og subsidier lagt til
hadde jeg tjent mye mer på å selge,
sette pengene i banken og leve av rentene.
Men likevel hadde det siste året vært helt fantastisk.
Jeg hadde gjort så mye jeg ikke hadde trodd jeg ville være i stand til.
Jeg hadde blitt gjeter.
Traktorsjåfør.
Butikkeier.
Jordmor.
Samfunnskritisk personell.
Ingeniør.
Og naturverner.
Alt i selskap med Diddly Squats
uendelig glade, uendelig dysfunksjonelle familie.
Men kunne jeg virkelig gå gjennom hele syklusen igjen...
...for mindre enn 40 pence om dagen?
Det er et spørsmål som dukker opp nesten umiddelbart
på høstfestival-pikniken vår.
En av disse.
Er det et år og en dag siden vi begynte med jordbruk?
Det er det. Litt over.
Det store spørsmålet jeg må finne ut av nå, er
at jeg har et valg.
Jeg kan enten dra tilbake til London og gjenoppta mitt gamle liv...
Ja, gjør det.
-Du har ikke hørt "eller". -Nei, nei, nei. Gjør det.
Jeg tror jeg ikke vil dra tilbake til London nå.
-Aldri? -Nei, jeg er lykkelig her.
Du liker London. Du elsker London.
Og London passer deg.
Og du har venner i London.
Du har venner. Du kjenner massevis av mennesker.
Du har massevis av venner her.
Han vil at jeg skal bli.
Fordi jeg er en pengeku for ham.
Hvis du veier det mot hverandre, ville jeg valgt gården.
Du er lykkelig her.
Du har rett, jeg er lykkelig her.
Jeg sa, da vi lammet, at jeg aldri har vært lykkeligere.
Vi hadde lammene som kom, og det var en fin dag,
jeg sa: "Jeg har aldri vært lykkeligere på jobb."
-Virkelig? -Nei.
-Se på fargene. Høsten kommer. -Det er nydelig.
Det er alltid nydelig på gården, faktisk.
Uansett hvilken dag det er, er det alltid noe vakkert.
Men serien er over nå.
Denne.
-Skål. -Noe som er trist.
Men tusen takk for all hjelpen det siste året.
Skål.
Tusen takk, alle sammen.
Takk for tålmodigheten.
Jeg setter meg i den traktoren nå.
Du blir med meg og kobler til harvemaskinen,
og så drar jeg og harver.
Jeg trodde du skulle på fest i kveld.
I London.
DU HAR SETT...
OG JEREMY
I...
Tekst: Fredrik Lingaas
Kreativ leder Heidi Rabbevåg