FERMA LUI CLARKSON
CAPITOLUL 7 FLEACURI
Se apropia frenezia strângerii recoltelor pentru toată lumea,
așa că trebuia să mă grăbesc, ca să termin celelalte proiecte
de la începutul anului agricol.
Așadar, cu soarele care continua să ardă pe cerul senin,
m-am hotărât să încep cu ceea ce credeam că va fi treaba cea mai frumoasă.
Sunt 700 de sticle goale.
Să ajut la terminarea instalației noi de îmbuteliere a apei.
James May ar zice că viteza asta e supersonică.
Frumoasă pălărie!
Mișto, nu?
Apoi am descoperit că plasarea instalației de îmbuteliere
într-un container metalic de transport
nu fusese cea mai bună idee a mea.
N-am cuvinte să zic ce cald e.
Stai puțin, să-ți arăt cum o închizi.
Sunt 48,6 grade la înălțimea capului.
- Bine, după care... - 48,6 grade.
O să-ți arăt cum funcționează.
Uite! Umplem două.
E sub greutatea corectă.
Bine, aia e perfectă.
Apoi iei un dop, Jeremy. Bine?
Îl înșurubezi și te uiți și la celelalte sticle de acolo.
Apoi deschizi cutia termică,
faci așa
și încă o secundă aici.
- Aia e pentru etichetă? - Da, dar n-am...
Uite! A mers.
- Ba nu. Ți-a ieșit prost. - E perfectă.
- Nu e perfectă. - Păi...
Și apoi o iau eu.
Mai sunt sticle?
Îmi mai trebuie niște...
Bine, apoi... Nu, nu e bine așa.
Și apoi... Scuze...
- Când ai timp. - Poftim o sticlă!
- Sunt 49,7 grade. - E zăpușeală.
Dacă ajunge la 50 de grade, avem voie să facem grevă.
- Ce cald e! - Măiculiță!
În cele din urmă, Anglia și-a revenit la normal.
MAGAZINUL AGRICOL DIDDLY SQUAT - AICI
Toată lumea din zonă
vorbea doar despre sfârșitul secetei...
cred.
Excelent. Mersi, Gerald.
Bine.
Da.
Fantastic! Te las să-ți vezi de treabă.
Bine.
Apoi m-am dus la magazinul agricol,
unde Lisa muncise din greu...
LAPTE DE VACĂ
... căutând produse de vânzare.
E un magazin adevărat!
Știu. Ia miroase căpșunile. Nu-s delicioase?
Nu. Nu le mânca!
- Doar dacă vrei să le cumperi. - Ce bune sunt!
Și prăjituri.
Multe prăjituri.
Frățioare! E un magazin în toată regula.
Legume murate! Ce-mi plac!
Chutney de fructe! Doamne, avem de toate!
Am vândut și milkshake, și se pare că e delicios.
- Deci avem brânzeturi, milkshake... - Smântână.
Aici ce e?
Vai de mine!
Cârnații s-au vândut bine.
- Cârnați, șuncă presată. - Da. Cârnați rulați.
- Friptură de vită. - Da.
Burgeri. Stai să deschidă și campingul.
- Știi că deschid pe patru? - Da.
Pot să întreb și eu ceva?
O întrebare simplă.
Știi că ne-au dat autorizație
dacă toate produsele provin de la cel mult 50 km, da?
Da.
Trebuie să fie un magazin local pentru localnici.
Da.
Ăsta e un ananas din Cotswold?
Nu, dar n-aveam multă marfă.
- Și acești avocado? - Da.
Nici ăștia nu-s din zonă.
Nu. Deși provin dintr-o comună.
- Nu știu din care. - Dacă mănânci doi...
Nu provin din nicio comună, sunt din America de Sud.
Comună.
Dacă mănânci doi din ăștia, poluezi mai mult
decât dacă mergi un an cu un Volkswagen Polo.
Nu se poate!
Nu e bine. Nu mai cumpăr avocado.
În afară de ouăle alea,
nu e nimic altceva aici care să provină de la ferma noastră.
Ajută-mă și tu puțin. Dă-mi ceva.
- Cultivă ceva. - Cultiv tot felul de lucruri.
Fă ceva. N-am nimic aici de la tine.
În acel moment, a sosit Veselia Sa.
AGRICOL SQUAT
- Bună! - Bună, Charlie!
Charlie!
Arată fantastic!
E frumos, nu?
Îți place fiindcă s-a ocupat Lisa de el?
- Nu. - Ba de-aia.
Arată foarte bine, nu crezi?
Ananasul e local?
Ananas din Cotswold.
Serios? Și avocado?
Din Cotswold.
Și marja de profit?
N-am stabilit niciun buget, nu? Mie îmi plac bugetele.
Vreau să știu că cifra finală...
- Mă gândesc la un 40%. - Bine.
Adică 40% la toate produsele?
- Cam așa ceva. - Bine.
Fiind un gentilom,
Charlie m-a tras deoparte, ca să vorbim fără să ne audă Lisa.
MERE ROYAL GALA MERE BRAMLEY - CĂPȘUNI
Referitor la prețuri...
- Dacă ai un adaos de 40%... - Da.
Prețul căpșunilor angro e de 2,80 lire,
le vinzi cu 3,50 lire, deci 70 cenți.
Ceea ce înseamnă 25%.
Așa știe Lisa să calculeze.
Trebuie să... Nu dau vina...
Nu, voiam să spun că ei fac altfel de matematică în Dublin.
Matematică.
Dar trebuie să ne asigurăm că avem prețurile corecte.
În ceea ce privește rugămintea Lisei de a-i aduce produse de la fermă,
puteam să fac ceva,
fiindcă sfertul meu de milion de albine avusese destul timp să facă miere.
Arzi, scumpete!
Azi nu mă înțepați.
Așa.
Când m-au înțepat data trecută, mi-a pulsat piciorul patru zile.
Mi-a pulsat rău de tot.
Și mă mânca atât de tare, că-mi venea să-mi tai laba piciorului.
Așa. Ia uite ce de miere!
Maica Domnului, ce de miere!
Excelent.
Ce palpitant!
M-am gândit...
O să mă întorc înapoi,
iar albinele libere o să intre în mașină.
Da, n-am ce face.
Drace!
Iisuse!
Mi-a intrat una în costum.
Cum dracu' a intrat?
Și m-a înțepat fix de obrăjorii fundului.
Ce nasol e!
Mi-am luat inima în dinți,
am pus și ultimele tăvițe și am plecat cu pasagerii nedoriți.
Le aud. I-auziți!
Cum poate fi legal să conduci cu un stup în portbagaj?
Simt că-mi crește încă o fesă.
Cel mai nasol drum din viața mea!
Vorbiți între voi.
Mă dau singur cu unguent pe crăpătura fundului,
fiindcă nu vrea să mă dea nimeni.
Nu pot să cred.
Ce albine afurisite!
După ce mi-a amorțit a treia fesă,
am început să recuperez mierea.
Ia uitați-vă!
Ceară de albine care poate fi folosită ca ceară pentru mobilă, pentru parchet.
Percuționiștii o folosesc ca să îmbunătățească sunetul tamburinelor.
Se folosește pentru acordeoane.
La Madame Tussauds fac toate statuile din ceară de albine.
Pe vremuri, ceara
se vindea de 14 ori mai scump decât mierea.
Următoarea treabă era să scot mierea din extractor.
Ia uite!
Cel mai important e să lucrezi delicat,
ca să extragi mierea fără să rupi fagurii.
E doar miere aici. Doar miere.
Mamă, ia uite ce am făcut!
În ciuda problemei apărute...
Ia uite!
Primul meu borcan cu miere de albine.
A doua zi, cu mierea la pachet,
m-am dus să iau și niște legume de-ale mele.
Ia uite!
Ce culori vii!
Și-apoi, încărcat cu produse de la ferma mea,
m-am dus mândru la magazin.
Asta e prima serie de borcane de miere, mai vin și altele mai târziu.
- Și... - Cum ai reușit?
Mangold?
ALIMENTE DE CALITATE CHADLINGTON
Le-ai adus într-o pungă de la concurență.
Aoleu, așa e!
E un magazin frumos la 1 km mai încolo.
Mierea e fantastică. Cu cât o vinzi?
Am văzut zilele trecute la Daylesford că vindeau jumătate din asta cu 20£.
Jumătate din asta?
Și costa 20£. Cred că poți să ceri ușor...
- Șapte lire sterline? - Nu, mai mult.
- Pe bune? - Da.
Am muncit din greu, ce naiba! Am fost înțepat de două ori.
N-am de gând s-o vând cu 7£.
Cu 10£.
- Cu 8,50£. - Nu.
Vă facem să așteptați?
Scuze, e o clientă.
Problema prețului s-a agravat și mai mult.
A intrat o doamnă și a zis că-i dă 6,50£ pe miere,
iar Lisa a acceptat.
A profitat de faptul că ne certam pe preț
și se alege cu mierea la doar 6,50£.
Au sosit azi-dimineață.
Cei de la Asda nu procedează așa.
Nu-i întreabă pe clienți cât vor să plătească.
- Da. - Acceptați carduri?
Da. Acum numai cu card.
- Desigur. - Da.
În timp ce stăteam eu așa îmbufnat, a sosit Kaleb cu noua lui jucărie.
Ia uite!
E foarte tare. Te-am auzit când ai trecut pe aici mai devreme.
Da?
- Toarce frumos. - E drăguță, nu?
Da.
Tu ai vrut designul ăsta, cu capotă neagră?
Da, cu capotă, acoperiș și spoiler negre.
Am cumpărat un spoiler nou.
- Am vopsit și geamurile. - Normal.
Practic, la două zile după ce am cumpărat-o,
în timp ce ieșeam din Long Compton cu 100 km pe oră,
s-a ridicat capota și a lovit acoperișul, pe care l-a îndoit.
Acoperișul?
Da, era cât pe ce să mă lovească în cap.
- Capota a făcut asta? - Da, capota.
De ce s-a desprins închizătoarea?
Cică trebuie să ai grijă la închizători,
fiindcă ruginesc.
E prima ta mașină serioasă?
E mașina visurilor mele, de când eram mic.
- Voiai un Nissan 350? - Da.
Singura problemă e că asta e o mașină din clasa GT,
o mașină pentru distanțe lungi.
Dar tu nu prea mergi mai departe de cinci kilometri
de aici...
- Unde ai fost cel mai departe? - La Banbury.
- Douăzeci de kilometri. - Exact.
Apoi te-ai speriat?
M-am întors acasă.
Porți bentiță?
Da. Ca să nu-mi intre părul în ochi.
Fiindcă nu te tunzi de...
Da, de-o veșnicie.
Pe 27 îmi fac permanent.
O să mergi cu mașina asta și cu părul permanent?
Da.
- Mamă! - Ai grijă, Chippy!
După ce a plecat Vidal Sassoon,
m-am dus în pădurice să-mi văd plantele de wasabi,
căci mă gândeam că sunt gata să-mi aducă niște bănuți.
Din păcate, valul recent de căldură m-a costat scump.
După cum vedeți,
tot ce am plantat în partea asta a albiei
nu doar a murit, ci a și dispărut complet.
Mai am 27 de plante,
deci au murit 73.
În partea asta, pe unde mai curge destulă apă,
lucruri au mers binișor.
Da!
Ia uite-l!
Uite ce mare e ăsta!
Partea bună e că au redeschis restaurantele
și ministrul Finanțelor plătește lumea ca să se ducă să mănânce la restaurant,
deci le pot duce la Londra,
la un restaurant japonez,
și o să rămână uimiți.
Eu eram foarte ocupat,
așa că, bineînțeles, n-aveam timp să mă duc la Londra.
Din fericire, aveam omul perfect pentru treaba asta.
Fusese doar o dată în capitală, într-o excursie cu școala,
dar i-a fost așa de frică, încât n-a coborât din autocar.
Acum e bărbat în toată regula și m-am gândit
că excursia asta i-ar da și ocazia să meargă cu mașina cea nouă.
Dar nu.
Trebuie să știi câteva lucruri.
Ai codul ULEV?
- Ce e ăla? - Pentru emisii poluante foarte reduse.
Mașina asta pe motorină e dinainte de 2015, nu?
Deci trebuie să plătești taxa de congestionare.
Ai nevoie de vreo 15 aplicații pentru companiile de parcări.
Și nu uita că tot ce poți să faci la țară
nu poți să faci la Londra.
Dacă te înjunghie cineva, camerele de supraveghere nu vor filma nimic.
Filmează dacă o iei la stânga pe interzis.
Cum dracu' plătesc taxa de ingestie?
Dă telefon, dar nu în timp ce conduci.
Păi, de ce?
Poți s-o faci de pe o aplicație. Și nu uita de ULEV.
Te costă 28 de lire să mergi prin Londra cu asta.
- Aici e gratis. - Aici e totul gratis.
Tot ce poți să faci aici nu poți să faci la Londra.
Cred că ne-am cam complicat azi.
Du-te la Londra, vinde wasabi,
nu accepta mai puțin de 300£ și ne vedem diseară.
- Trei sute de lire pe kilogram? - Da.
- Bine. - E valoros.
Ne vedem diseară!
Da.
Chiar are emoții.
Peste 100 m, virați la stânga pe Church Road.
Acest drum evită congestionarea de pe A40 spre Londra.
Sunteți pe drumul cel mai rapid. Veți ajunge la ora 09.29.
Cum?
Ce „congestionare”? Sunt în Chadlington.
Doi kilometri.
Până unde?
Gata.
În acest moment ies din Chadlington.
Îmi transpiră palmele.
Chiar îmi transpiră.
A40 M40 8 - LONDRA 58
O luăm pe autostradă?
Da, așa.
Continuați pe M40 timp de 43 km.
Să merg 43 km pe M40?
Măiculiță!
Kaleb credea că lui îi merge prost, dar mie îmi mergea și mai prost...
fiindcă era perioada anului în care fermierii cer subvențiile de la stat.
Pentru asta trebuia să spun guvernului ce recoltez, cu exactitate.
Deci... birocrație.
Abia așteptam ziua de zi, căci ador să completez formulare.
Da, sunt niște ore folositoare...
Ore?
- Da. - Acest formular...
Da.
... care are sute de pagini...
Are 22 de pagini.
Aș avea chestii mai importante de făcut.
- Dar e... - Câți bani ne dau?
Mai degrabă
aș plăti din banii mei decât să completez formulare.
Pe bune?
Ai 360 de hectare,
iar ei îți dau 220£, deci 82.000£.
Bine, completez formularele.
În primul rând, avem nevoie de harta fermei. Uite-o aici.
Și sunt anumite coduri. Vezi? Acolo scrie...
- AC66. - Deci grâu.
- De ce grâu? - E codul pentru grâu, Jeremy.
- Și AC17? - Porumb.
- Ce e PG01? - Pășune.
- Și WO25? - Zonele forestiere.
Ți s-a întâmplat să te duci cu avionul într-o țară în curs de dezvoltare
și să-ți dea un formular complicat de imigrare?
- De exemplu, în Birmania. - Nu.
Când completezi astea și-ți ia o oră...
Sau în Cambodgia... le aruncă la coș.
Despre asta e vorba. Sunt prostii din țările în curs de dezvoltare.
Câte loturi avem la fermă? Am uitat.
Avem 42 de loturi. Ăla e lotul Dead Man.
- Trebuie să... - Avem grâu acolo.
Da, dar e vorba de recolta de anul trecut,
deci rapiță pentru ulei.
Dar acum avem grâu.
Da, dar guvernul vrea să știe...
Eu știu sigur că avem grâu. L-am văzut.
Ei nu știu încă.
Trebuie să fii precis, Jeremy.
Între timp, la 110 km depărtare,
Sir Ranulph a ajuns în centrul unei Londre liniștite din cauza COVID-ului.
BANDĂ ÎNGUSTĂ NU DEPĂȘIȚI CICLIȘTII
Dar lui nu i s-a părut liniștită.
Unde sunt?
Acolo, aici? Ce se întâmplă?
Peste 100 m, la a doua ieșire de pe banda stângă,
virați la stânga pe Piccadilly.
Apoi a doua ieșire de pe banda stângă,
pentru a vira ușor la dreapta pe Duke of Wellington Place.
Ce? Nici nu mă gândesc! Merg tot înainte.
La sensul giratoriu, virați la stânga.
Virați la stânga pe Constitution Hill.
Luați-o prima la stânga la sensul giratoriu.
Nu-mi mai spune s-o iau la stânga!
Virați la dreapta pe Grosvenor Place.
Ce tot claxonezi? Dobitocule!
Așa, taie-mi fața!
De pe banda dreaptă, luați-o ușor la dreapta pe Piccadilly,
apoi folosiți cele două benzi stângi pentru a rămâne pe Piccadilly.
Ce? Nu! Trebuie s-o iau pe acolo.
Scuze, amice.
Taxă de congestionare. Doamne!
Ultra redus.
Virați la stânga pe Old Park Lane.
Minunat. Nu se poate.
TRAFIC DEVIAT
Nu pot să cred! Trebuia s-o iau la stânga.
Trebuie să fac aici stânga.
Caut un restaurant numit Nero.
Nero, Naro,
Nero, Noro, Naro.
Până la urmă, Kaleb a găsit restaurantul pe care îl căuta.
NOBU LONDRA
Unde parchez? Hai, parcare.
„Plată cu telefonul.”
027125.
Ne pare rău, nu puteți parca în acest loc,
deoarece tipul dumneavoastră de mașină nu este acceptat aici.
Vă rugăm să căutați alte parcări în apropiere.
Vă mulțumim că ați sunat la serviciul de parcări Westminster.
Pentru a afla alte modalități de plată...
Ce se întâmplă?
... sau pentru descărcarea chitanțelor pentru TVA, vizitați site-ul...
Introduceți data de expirare a cardului de pe partea anterioară a acestuia.
Pentru alte detalii despre modalitățile de plată,
schimbați cardul sau datele vehiculului...
Taci!
Bine.
Gata cu asta.
Zece lire ca să parchezi o oră.
Bună ziua!
Ce faci?
Încerc să deschid ușa.
De ce?
N-am mânuși și suntem la Londra.
Salutare! V-am adus niște wasabi de la fermă.
Da.
Deci...
- Doamne! - Ai gustat wasabi-ul tău?
- L-ai mâncat? - Da, e bun.
Îmi place. Dar nu cu pește.
Cu chipsuri sărate.
Da.
Prefer o friptură clasică la cină.
Deci ai gustat din wasabi, da?
E cremos. Se simte mirosul.
E bun. Foarte bun.
Vrei să-l cumperi?
Te interesează...
Nu prea mult.
Dacă te uiți bine, e un wasabi calitatea întâi, din Chadlington.
Calitatea e bună.
Dar se irosește prea mult din cauza dimensiunii.
Ne trebuie o plantă mai mare, altfel...
- Se aruncă prea mult? - Da.
- Mulțumesc pentru tot. - Mulțumim și noi.
O să mă străduiesc să cultiv unii mai mari.
Nu se poate!
Șaizeci și cinci de lire?
Și 130 de lire dacă nu plătesc pe loc?
PARTEA C: FIȘA DE DATE
În timp ce Kaleb pierdea profitul pe care nu-l făcuse,
eu regretam că plantasem atât de multe tipuri de legume.
Fasole lată, sfeclă, mangold, mazăre, gulii furajere,
gulii, varză, praz, varză chinezească,
rubarbă, broccoli, conopidă, varză creață și dovlecei.
Da. Deci guvernul are un cod pentru toate.
Și fasolea lată are cod?
Da, și ea.
- Trebuie să caut codurile. - Da.
Și trebuie să le zic exact cât am plantat în centimetri?
În metri pătrați.
Până la a patra zecimală.
Avem patru căsuțe pentru zecimale.
Vor așa de exact?
Da, e foarte precis acum.
Nu poți să scrii legume?
Putem aproxima.
Ai putea, dar, dacă greșești, te-ar putea penaliza,
iar acum au ochi pe cer,
au imagini din satelit.
Vrei să-mi zici
că guvernul britanic îmi fotografiază ferma din spațiu
ca să vadă ce cultiv și ce fac?
Cu siguranță.
Disperat să câștige niște bani de pe urma călătoriei,
Sir Ranulph, ajutat de navigatoarea vorbăreață...
Strada Harley, virați la stânga...
... căuta următorul restaurant.
Virați la stânga pe strada Curzon, apoi...
Mergeți spre sud-est pe Stanhope Row, spre strada Shepherd,
apoi virați la dreapta pe strada Hertford.
Vai, Doamne!
Virați la stânga pe The Mall.
Ia uite!
Acolo locuiește regina?
La următorul restaurant...
Ce ai de oferit?
Wasabi cultivat la o fermă din Chadlington.
- Știi unde e Chadlington? - Nu.
Kaleb era în faza de târguială.
Șeful meu mi-a zis să cer 300£ pe kilogram.
Trei sute de lire? Visezi, amice.
Ia să vedem ce ai reușit să produci.
- Da, hai... - Uite.
204 grame.
De fapt, după ce îl cureți, mai rămân 150 de grame.
Bine, 150 de grame.
Cât înseamnă? Zece?
Îți dau zece lire, amice. E o afacere bună.
Ca să facem afacerea, dă-mi 15.
- Îți dau 10, amice. - Douăsprezece.
Am zis zece.
Bine, de acord.
Am plătit zece lire numai parcarea.
Așa ți-ai scos parcarea.
Peste 200 m, virați la stânga pe Lancaster Place. A301.
Acum mergem spre Ciob.
O chestie numită Ciob.
Vreau să ajung acolo, să vând totul, să plec și să ajung acasă.
M-am săturat.
Cred că e momentul potrivit să spun
că, mai mult decât orașele, Kaleb urăște înălțimile.
Nu-mi spune că ăla e Ciobul. Mi se face rău.
Vai, Doamne!
Doamne!
Nu te uita la etaje.
Etajul 32.
E groaznic.
Se deschid ușile.
Măcar drumul a fost complet inutil.
O sută de grame, 25£.
- Lasă-mă să mă gândesc și... - Da?
Te sun eu.
- Sigur nu vrei să cumperi acum? - Din păcate, nu.
Drace! Bine. Salut!
Mamă.
Alo? N-am semnal.
Sunt sus pe Ciob.
Ai auzit de el?
E o clădire înaltă din Londra. Nu e prea frumoasă.
Sunt la vreo 300 m în aer.
Trebuie să închid, da?
- Cine era? - Mama.
Își făcea griji pentru mine.
M-a văzut pe aplicația familiei și mi-a zis:
„Ce cauți la Londra?” Iar eu: „Sunt sus pe Ciob.”
Iar ea: „Unde?” „Ciobul din Londra.”
Recunosc, e o priveliște frumoasă.
Era mai frumos dacă erau ferme, câmpuri și dealuri.
- Ești bine? - Nu prea.
Azi am făcut...
nimic.
După eșecul lui Kaleb de a vinde plantele de wasabi la Londra,
le-am băgat în magazinul agricol...
unde au mucegăit.
Și mai erau și alte vești proaste.
Doamne Dumnezeule!
Fiindcă definiția Lisei pentru produse locale
ajunsese în atenția autorităților.
Am primit un e-mail enervant de la primărie
în care scrie că marfa pe care o vindem la magazinul agricol
trebuie să provină de la un producător
exclusiv din zona limitrofă a West Oxfordshire.
Mai zic și că unele pateuri, brânzeturi și mai știu eu ce
sunt din Gloucestershire.
E pandemie în toată lumea.
Sunt milioane de șomeri.
Noi avem o mică afacere cu cinci salariați,
susținem fermele și afacerile locale,
iar ei vor să ne acuze că nu respectăm legislația.
Doamne, dă-mi putere!
Din fericire, mi-a venit o idee genială
să fac produse foarte locale.
Bine. Pun fagurii ăștia de miere.
M-am hotărât să transform ceara rămasă în lumânări parfumate,
inspirându-mă pentru miasmă după o mare vedetă hollywoodiană.
Ca să vezi!
Și nu doar lavandă.
Ceapă verde.
Puțin bob.
Și gata.
O lăsăm să se răcească.
La magazin, Lisa a fost încântată de rezultat.
Nu poți să pui eticheta asta: „Miroase ca boașele mele.”
Nu se poate.
Gwyneth Paltrow a făcut o avere
cu lumânările care miros ca... vaginul ei.
Crezi că se vor vinde mai bine pentru că miros ca boașele tale?
Mai e ceva, uite.
„Lumânările astea sunt făcute artizanal de Jeremy Clarkson.
„N-aveți de unde să știți, dar așa e.” Și m-am semnat drept dovadă.
Între timp, la heleșteul de păstrăvi,
Kaleb, reîntors în siguranță în habitatul său natural,
se ocupa cu protejarea altei surse de venit.
Ridic un gard electric.
Am văzut vreo doi pești morți pe mal.
Bietul peștișor! Are niște găurele în el.
Jeremy a pus o cameră de supraveghere aici,
ca să vadă de ce mor peștii.
Se pare că e o vidră.
O să pun un gard electric
în jurul heleșteului, unde sunt peștii,
ca să nu mai intre vidra în apă.
Dar a trebuit să ridicăm gardul și din cauza bâtlanilor.
Și ăștia vin să prindă pești.
Am ridicat gardul ăsta,
am pus o bufniță care să sperie bâtlanul
și un vânător de metal
care să-l descurajeze.
E mult de muncă cu peștii.
După o săptămână, cârciuma locală a acceptat să-mi pună păstrăvii în meniu.
M-am dus la heleșteu cu o plasă, simțindu-mă destul de tulburat.
Motivul pentru care am pus gardul
e ca să împiedicăm vidrele să mănânce peștii,
ca să putem noi să-i vindem bogătașilor de la restaurant.
Ideea era să ne ocupăm de resălbăticire.
Apoi mi-am dat seama că puțin îmi pasă,
așa că ne-am pus pe treabă.
Tu arunci mâncarea acolo.
- Întâi punem mâncarea? - Da.
- Iar eu mă pregătesc să sar cu plasa.
Peștișori, peștișori!
- Nu sunt câini. - Eu așa îi chem.
Vezi unde bag plasa? Acolo să arunci mâncarea.
Trebuie să le dau întâi de mâncare. Peștișori!
- Dă-le-o acolo, unde e plasa. - Bine. Acolo.
- Mulțumesc. - Vezi? Ei știu că ești aici.
Nu știu! Nu sunt Stephen Hawking.
Drace!
- Ești gata? - Nu.
Fiți gata, start!
Cred că am prins câțiva.
- Bravo! - Doamne!
Pune-i repede în găleată până nu mor.
Datorită preciziei mele de a arunca mâncarea,
Lisa a prins destul de mulți pești.
Fantastic! Doamne, arată delicios!
Trebuie să-i ducem la restaurant. Hai, se apropie ora prânzului.
Trebuie să-i bagi acolo, apoi, în mod hilar,
legea britanică zice că trebuie să îi oxigenezi.
Deci îmi trebuie rezervor cu oxigen, ca să păstrez apa oxigenată
pentru un drum de șase minute până la restaurant, unde vor fi omorâți.
Da.
E abrupt. Îmi pare rău, peștilor.
Hai, mașină! Știi că poți. Vrei s-o faci.
Am mai transportat pești și în Mozambic.
A mers bine.
Mamă, ce grea e!
Vincent, ia uite ce am!
I-am prins acum câteva minute.
- Păstrăvi. - Pui de păstrăvi?
Cum așa? Sunt suculenți.
Ăsta e. Ăsta are...
Întoarce-l. Nu, în partea cealaltă.
Uite unde l-a lovit bâtlanul cu ciocul,
deci a avut noroc.
Pentru puțin timp.
Costă două sterline bucata.
- Hai să-i ducem înăuntru. - În regulă.
- Bine, flăcăi. Pa, peștilor! - Da, ai grijă!
HANUL TITE CHADLINGTON 1 3/4 - DRUM CU O BANDĂ
Iunie se apropia de sfârșit, iar proiectele de la fermă prindeau contur.
MAGAZIN AGRICOL DIDDLY SQUAT
- Bună ziua! Ce mai faceți? - Bine. Dv.?
Bine, mulțumesc.
Super! Am niște pungi aici.
Datorită unui scurt răgaz din carantină,
veneau tot mai mulți oameni la magazin.
Ce bine că putem deschide iar!
Iar localul avea mai mulți clienți datorită păstrăvilor noștri.
Dar toate astea erau apă de ploaie față de evenimentul principal.
Sufletul fermei.
Recoltele.
Care erau în pământ de opt luni.
OCTOMBRIE
NOIEMBRIE
IANUARIE
MARTIE
MAI
IULIE
De cele mai multe ori, natura a fost o ticăloasă răzbunătoare.
Dar, în mod miraculos, orzul nu s-a stricat de tot.
Chiar arată bine. Arată foarte bine.
La ce an am avut, a fost semănat târziu.
- Foarte târziu. - A plouat mult.
Foarte mult.
A fost secetă.
Apoi a fost foarte cald.
Dar, de fapt, recolta de orz arată foarte bine.
Charlie a anunțat că urmează recoltarea.
Peste vreo cinci, șase zile.
- Tulpina mai e puțin verde. - Da?
Asta e partea cea mai nasoală. Mijlocul câmpului. Restul e gata.
- Serios? - Da.
Apoi ne-am dus la următoarea recoltă.
Asta e rapița pentru ulei, după cum bine știi.
Iar astea sunt semințele. Ies din teci
și trebuie să fie complet negre și frumoase.
Mai au nevoie de câteva zile. Cred că de vreo zece zile.
- Zece zile? - Zece.
- Apoi putem să culegem recolta? - Exact.
Excelent. Și mai trebuie să facem ceva?
Trebuie s-o omori.
Poftim?
Știu că sună bizar.
Rapița moare în mod natural, iar vârful e gata de recoltare,
dar partea de la bază e încă vie.
Și tu vrei să omori partea vie a rapiței?
- Partea vie. - De ce?
Fiindcă e mai ușor să tai recolta.
Ce face combina? Taie partea asta?
- Cuțitele retează de aici... - Fac asta.
E mai ușor când planta e moartă?
E mult mai ușor când planta e moartă.
Nu ucidem semințele, fiindcă sunt încapsulate.
Și apoi trecem cu mașina de cules prin ea?
- Da. Ai așa ceva? - Nu, închiriem.
Vine un furnizor?
- Trebuie să fii atent la câteva lucruri. - Da.
Umiditate.
- Umiditate? - Da.
Trebuie să fie între 6% și 9%.
Gradul de umezeală e fundamental,
iar furnizorul s-ar putea să zică:
„E doar 10,5%, venim cu combina.”
Dar tu refuzi.
Am zis că tu refuzi.
Adică eu?
- Eu n-o să fiu aici. - Îți dai seama...
Cum adică?
- Plec în concediu. - Poftim?
Lasă că te descurci.
N-o să ai nevoie de mine atunci.
- Ba da. - Te descurci.
Tocmai când ne apucăm de recoltat...
Eu nu mai sunt de folos. Ce-ai vrea să fac?
De unde să știu dacă umezeala e 3% sau 17%?
O măsori cu aparatul.
Există un aparat de măsurare a umidității?
- N-ai aparat de măsurat umiditatea? - Nu.
Doamne!
DATA VIITOARE
Prima mea recoltă.
E mult mai greu.
Fir-ar al dracului!
Stai așa!
Habar n-am.
Ar fi trebuit să chemi 20 de camioane.
- Douăzeci de camioane? - Și o să plouă.
Ai dat-o în bară.
Subtitrarea: Aurelia Costache
Redactor: Cristian Brînză