KAPITTEL 7 FYLL
Med den travle innhøstingen rett rundt hjørnet
måtte jeg jobbe raskt for å fullføre andre prosjekter
jeg hadde startet tidligere på året.
Og så, mens sola fortsatt skinte fra en skyfri himmel,
bestemte jeg meg for å begynne med det jeg trodde ville bli den kuleste jobben.
Det er 700 glassflasker.
Å hjelpe til med å starte opp det nye vannflaskeanlegget vårt.
Dette er en fart James May ville kalt supersonisk.
Liker lua di.
Groovy, ikke sant?
Så oppdaget jeg at å ha tappeanlegget
i en metallcontainer
ikke hadde vært min beste idé.
Det er grusomt varmt.
Vent. Jeg skal vise deg hvordan man gjør det.
48,6 grader i hodehøyde.
-Ok, og så... -48,6 grader.
Jeg skal vise deg hvordan det fungerer.
Sånn. To er i gang.
Vekten er litt under.
Ok, den er perfekt.
Så tar du en kork, Jeremy, ok?
Skru den på og følg med der borte.
Og så går du til varmeboksen
og gjør sånn,
og så et raskt sekund her inne.
-Er det merkingen? -Ja, men jeg har ikke...
Sånn. Det fungerte.
-Nei. Du rotet det til. -Det er perfekt.
-Det er ikke perfekt. -Tja...
Og så tar jeg den av.
Flere flasker?
Ok, jeg trenger flere...
Og så... Ok, det er ikke bra.
Og så, beklager...
-Ta deg tid. -Der, flaske.
-49,7 grader. -Det er veldig varmt.
Blir det 50 grader, har vi lov til å streike.
-Det er varmt. -Fy faen!
Men til slutt gikk England tilbake til normalen.
DIDDLY SQUAT GÅRDSBUTIKK HER
Slutten av tørken
var alt folk i området kunne snakke om...
Tror jeg.
Flott. Takk, Gerald.
Ok.
Ja.
Flott. Greit. Vi lar deg fortsette.
Okey-dokey.
Så dro jeg til gårdsbutikken,
der Lisa hadde jobbet hardt...
KUSAFT
...og funnet nye ting å selge.
Det er en ekte butikk.
Jeg vet det. Lukt på jordbærene. Er de ikke deilige?
Nei. Ikke spis dem.
-Med mindre du vil kjøpe dem. -De er så gode.
Og kaker.
Massevis av kaker.
Jøss! Det er en skikkelig butikk.
Pikkels! Jeg elsker pikkels.
Fruktig chutney. Herregud, vi har alt.
Jeg har solgt milkshakene, og de er visstnok deilige.
-Så vi har ost, milkshake... -Fløte.
Hva er det her inne?
Å, jøss!
Pølsene har gått unna.
-Pølser, bacon. -Ja. Pølseruller.
-Rundbiff. -Jepp.
Burgere. Herregud, campingplassen.
-Vet du at de åpner den fjerde? -Ja.
Kan jeg... Kan jeg bare spørre?
Enkelt spørsmål.
Du vet at tillatelsen
sier at alt må komme fra innenfor 50 kilometer?
Ja.
At det må være en lokal butikk for lokale folk?
Ja.
Er dette en ananas fra Cotswold?
Nei, men jeg hadde lite varer.
-Og disse avokadoene. -Ja.
Heller ikke lokale.
De kom fra et av fylkene.
-Vet ikke hvilket. -Å spise to av disse...
De kommer ikke fra et fylke, de er fra Sør-Amerika.
Fylke.
Å spise to av disse skader miljøet mer
enn å kjøre en Volkswagen Polo i et år.
Nei!
Det er ille. Jeg selger ikke avokado lenger.
Så bortsett fra eggene
kan jeg ikke se noe her som er fra vår gård.
Møt meg halvveis. Gi meg hva som helst.
-Dyrk noe, lag noe. -Jeg dyrker ting.
Gjør noe. Jeg har ingenting her inne fra deg.
I det øyeblikket ankom Hans Munterhet.
SQUAT BUTIKK
-Hallo. -Hei, Charlie.
Charlie.
Jøss! Dette ser fantastisk ut.
Bra, ikke sant?
Bare fordi Lisa har gjort noe, liker du det?
-Nei. -Det er det det er.
Det ser bra ut, ikke sant?
Hvor lokal er ananasen?
Cotswold-ananas.
Er de virkelig det? Avokado?
Cotswold.
Og hva med marginer?
Vi har ikke et budsjett, har vi vel? Jeg liker budsjetter.
Jeg liker å vite avkastningen...
-Jeg jobber med ca. 40 %. -Ok.
Er det 40 % på alt?
-Mer eller mindre. -Ok.
Charlie, en gentleman,
snakket med meg alene, der Lisa ikke hørte oss.
ROYAL GALA EPLER BRAMLEY EPLER - JORDBÆR
Angående prisen,
-med 40 % avkastning... -Ja.
Engros-pris på jordbær 2,80,
solgt for 3,50, 70 pence.
Det er 25 %.
Det er Lisas matte.
Så vi burde... Jeg klandrer ikke...
Nei, jeg sier bare at de lærer annerledes i Dublin.
Matematikk.
Vi må sjekke at vi har passende priser for alt.
Når det gjaldt Lisas bønn om flere gårdsprodukter,
var det noe jeg kunne gjøre,
fordi min kvart million bier hadde hatt tid til å lage en del honning.
Brenn!
Ikke noen stikking fra dere i dag.
Sånn.
Da jeg ble stukket sist, gjorde foten min vondt i fire dager.
Veldig vondt.
Og den klødde så ille at jeg ville sage av hele foten.
Sånn. Se på all den biesaften.
Jøss, det er mye honning.
Utmerket.
Så spennende.
Jeg har tenkt.
Jeg skal kjøre tilbake,
og de løse biene kommer til å bli med i bilen.
Ikke mye jeg kan gjøre med det.
Å faen!
Herregud!
Jeg har en i drakten.
Hvordan i helvete har det skjedd?
Og den har stukket meg rett i rumpa.
Dette er virkelig ille.
Etter å ha tatt en modighetspille,
stablet jeg inn resten av brettene og dro med mine uønskede passasjerer.
Jeg kan høre dem. Hør.
Hvordan kan det være lovlig å kjøre med en bikube bak i bilen?
Jeg kjenner en tredje rumpeballe vokse frem.
Mitt livs verste tur.
Snakk dere imellom.
Jeg smører Wasp-Eze på min egen rumpe
fordi crewet nekter.
Jeg kan ikke tro dette.
Onde bier.
Nå som den tredje rumpeballen var nummen,
begynte jeg med biesaften.
Se på dette.
En blokk med bivoks, som kan brukes til møbel- eller gulvpolering.
Man bruker det for å gi tamburiner en bedre lyd.
Det brukes i trekkspill.
Madame Tussauds har laget alle modellene sine av bivoks.
Før i tiden ble voksen
solgt for 14 ganger mer enn honningen.
Min neste oppgave var å trekke ut honningen med noe som kalles en spinner.
Se på dette.
Det viktige er å være forsiktig,
så du får honningen uten å skade vokskaken.
Alt dette her nede er honning.
Herregud, se hva som har skjedd her.
Men til tross for skaden...
Se, se, se!
Min første krukke med biesaft.
Dagen etter, med honningen pakket,
plukket jeg noen av grønnsakene mine.
Se på dette.
Det er levende.
Og så, fullastet med grønnsaker fra min egen gård,
dro jeg stolt til butikken.
Det er første ladning med honning. Det kommer mer senere.
-Og så... -Hvordan gjorde du dette?
Bladbete?
CHADLINGTON KVALITETSMAT
Du tok det med i en pose fra vår nærmeste konkurrent.
Herregud, det gjorde jeg.
Det er en veldig bra matbutikk en kilometer nede i veien.
Honningen er fantastisk. Hvor mye?
I Daylesford forleden så jeg halvparten for 20 pund.
Halvparten?
Den kostet 20 pund. Jeg tror du kan ta...
-Syv pund? -Nei, mer.
-Å? -Ja, mer.
Jeg har jobbet hardt for den. Ble stukket to ganger.
Jeg selger den ikke for sju pund.
Ti pund.
-Åtte femti. -Nei.
Sinker vi deg?
Beklager, det er en kunde.
Så ble prisproblemet enda verre.
En dame kom nettopp inn. Hun sa: "Jeg gir deg 6,50 for den",
og Lisa sa: "Greit."
Hun tjente på krangelen,
og nå får hun honningen for 6,50.
De kom i morges.
Asda drives ikke slik.
De spør ikke kundene hvor mye de vil betale.
-Jepp. -Tar du kort?
Ja. Bare kort nå.
-Selvsagt. -Ja.
Mens jeg furtet, kom Kaleb i sitt nye leketøy.
Å, se på dette.
Den er faktisk veldig kul, og jeg hørte deg kjøre forbi tidligere.
Gjorde du?
-Den lager bra lyd. -Fin, ikke sant?
Fin.
Så dette var din styling, svart panser og tak?
Ja, svart panser, tak og spoiler.
Jeg kjøpte ny spoiler til den.
-Jeg fikk sotet vinduene også. -Selvsagt.
Da jeg hadde hatt den i to dager,
kjørte jeg ut av Long Compton i 100,
løsnet denne og bøyde seg bakover sånn. Det ble bøyd inn.
Hva, taket?
Taket var omtrent så langt fra hodet mitt.
-Bare fra panseret? -Fra panseret.
Hvorfor løsnet det?
Det er et problem med disse.
Haken ruster.
Er dette din første ordentlige bil?
Dette er min drømmebil, helt siden jeg var liten.
-Ville du ha en 350? -En 350.
Min eneste bekymring er at dette en GT-bil, en Grand Tourer.
En langdistansebil.
Men siden du aldri reiser mer enn fem kilometer
fra der vi står nå...
-Hvor langt har du kjørt i den? -Banbury.
-Tjue kilometer. -Tjue kilometer. Ja.
Så ble du redd?
Og kom hjem.
En annen ting, har du hårbånd?
Ja. For å holde håret unna ansiktet.
For du har ikke klippet deg på...
Ja, på evigheter.
Den 27. tar jeg permanent.
Skal du kjøre denne bilen med permanent?
Jepp.
-Å ja! -Pass opp, Chippy!
5. GIR - ML6 7JA
Etter at Vidal Sassoon hadde dratt,
gikk jeg inn i skogen for å se til wasabi-plantene mine,
som jeg mente nå kunne forvandles til penger.
Men hetebølgen hadde krevd sin pris.
Som dere ser,
har alt jeg plantet i denne enden,
ikke bare dødd, men forsvunnet helt.
Det er 27 planter,
som betyr at 73 har dødd.
Men i denne enden, der det fortsatt er ganske mye vann,
er det ikke så galt.
Å ja!
Se på ham.
Se på størrelsen!
Det fine er at restaurantene er åpne igjen,
og man får til og med betalt for å spise i dem,
så jeg kan dra til London,
selge det til en japansk restaurant,
og de vil bli forbløffet.
Siden jeg var så opptatt,
hadde jeg så klart ikke tid til å dra til London.
Men heldigvis kjente jeg den rette mannen for jobben.
Han hadde bare vært i hovedstaden én gang, på en skoletur,
og var så redd at han ikke gikk av bussen.
Men nå er han voksen, og i det minste
tenkte jeg at turen ville la ham få kjøre den nye bilen sin.
Men nei.
Det er et par ting du trenger å vite.
Har du en ULEV?
-Hva er det? -Ultra-lavt utslipp.
Den dieselmotoren ble laget før 2015, hva?
Så du må betale utslippskostnaden.
Du trenger 15 apper til parkering, for alle de forskjellige selskapene.
Og hver eneste ting du kan gjøre på landsbygda,
kan du ikke i London.
Hvis du blir knivstukket, blir det ikke filmet.
Men en stygg venstresving, ja.
Hvordan i helvete skal jeg betale disse avgiftene?
Du ringer, men ikke mens du kjører.
Hvorfor skulle jeg?
Eller du kan gjøre det på en app, og ULEV, ikke glem det.
28 pund for å kjøre inn i London i denne.
-Det er gratis her. -Alt er gratis her.
Alt du kan gjøre her, kan du ikke gjøre i London.
Jeg tror vi har rotet til jobbene i dag.
Kjør til London, selg wasabi,
ikke få mindre enn 300 pund, vi sees i kveld.
-300 pund per kilo? -Ja.
-Greit. -Det er dyrt.
Vi sees i kveld.
Ja.
Han er virkelig nervøs.
Om 100 meter, ta til venstre på Church Road.
Denne ruten unngår kø på A40 i London.
Du kjører den raskeste ruten. Du ankommer kl. 09.29.
Hva?
Hva mener du med kø? Jeg er i Chadlington.
Halvannen kilometer.
Til hva?
Greit, sånn.
Jeg forlater offisielt Chadlington.
Hendene mine er svette.
Veldig svette.
Skal vi kjøre på motorveien?
Greit, sånn.
Fortsett på M40 i 43 kilometer.
M40 i 43 kilometer?
Jøss!
Hvis Kaleb syntes det var ille for ham, var det verre for meg...
...for dette er tiden på året når bønder søker om tilskudd.
Det betydde at jeg måtte fortelle regjeringen akkurat hva jeg dyrket.
Det betydde papirarbeid.
Jeg har gledet meg til i dag, elsker å fylle ut skjemaer.
Ja, det er noen ganske nyttige timer, fordi...
Timer?
-Ja. -Så dette skjemaet...
Ja.
...som er hundrevis av sider langt...
Det er 22 sider langt.
Jeg har bedre ting å gjøre enn dette.
-Men det er... -Hvor mye betaler de?
For samme hva det er,
betaler jeg det heller selv.
Jaså?
Du har 360 hektar,
de betaler deg 220 pund, så det er 82 000 pund.
Jeg fyller ut skjemaet.
Det første vi trenger, er et gårdskart. Der er kartet.
Og det er visse koder. Du ser at det står...
-AC66. -Så det er hvete.
-Hvorfor er det hvete? -Det er koden for hvete, Jeremy.
-Hva er AC17? -Mais.
-Hva er PG01? -Permanent gress.
-Hva er WO25? -Det er skogsområder.
Har du noen gang fløyet til et land i den tredje verden,
og de gir deg et omfattende immigrasjonsskjema?
-Burma, for eksempel. -Nei.
Og du vet når du fyller dette ut, som tar en time,
eller i Kambodsja, kaster de det bare.
Det er det som... Dette er som i utviklingsland.
Hvor mange jorder er det på gården? Jeg har glemt det.
Det er omtrent 42. Det er Dead Man.
-Så vi må... -Det har hvete.
Ja, men det har fjorårets avling for øyeblikket,
som var raps.
Men det er hvete der.
Ja, men hva regjeringen angår...
Jeg vet det er hvete der. Jeg har sett det.
Det vet de ikke ennå.
Du må være nøyaktig, Jeremy, om...
I mellomtiden, 110 km unna,
hadde sir Ranulph endelig ankommet sentrum av et COVID-stille London.
SMALT KJØREFELT IKKE KJØR FORBI SYKLISTER
Ikke at han så det slik.
Hvor er jeg?
Der, her? Hva er det som foregår?
Om 100 meter, bytt til andre felt fra venstre
for å ta til venstre.
Bruk deretter andre felt fra venstre
for å ta lett til høyre på Duke of Wellington Place.
Hva? Ikke snakk om. Jeg kjører rett frem.
Ta til venstre i rundkjøringen.
Venstre på Constitution Hill.
Ta første venstre i rundkjøringen.
Slutt å be meg om å svinge til venstre!
Ta til høyre på Grosvenor Place.
Hva er det du tuter for? Kødd!
Ja, bare kjør inn foran meg.
Fra høyre kjørefelt, sving til høyre inn på Piccadilly,
bruk deretter de to venstre feltene for å bli på Piccadilly.
Hva? Nei, jeg må dit.
Beklager, min venn.
Gebyr. Herregud!
Ultra-lav.
Sving til venstre på Old Park Lane.
Ikke venstre.
OMKJØRING
Tuller du? Jeg skal til venstre.
Jeg må til venstre her.
Jeg leter etter en restaurant som heter Nero.
Nero, Naro,
Nero, Noro, Naro.
Til slutt fant Kaleb restauranten han lette etter.
Hvor parkerer jeg? Parkering.
"Betal via telefon".
027125.
Beklager. Vi kan ikke parkere deg på dette stedet
siden det ikke tillater din kjøretøytype.
Vennligst se etter alternativ parkering i nærheten.
Takk for at du ringte Westminsters parkeringstjeneste.
For å høre om flere betalingsmåter...
Hva er det som foregår?
...eller laste ned kvitteringer, besøk www...
Skriv inn kortets utløpsdato som trykket på forsiden av kortet.
For å høre om flere betalingsmåter,
endre kort- eller kjøretøydetaljer eller...
Hold kjeft.
Greit.
Da var det gjort.
Ti pund bare for å parkere her en time.
Hallo.
Hva gjør du?
Prøver å åpne døra.
Hvorfor det?
Jeg har ingen hansker, og det er London.
Hvordan går det? Jeg har med wasabi til deg fra gården.
Jepp.
Så...
-Herregud! -Har du smakt wasabien din?
-Spist den? -Ja, den er god.
Jeg liker den. Jeg hadde den ikke på fisk.
Jeg hadde den på salt potetgull.
Ja.
Jeg foretrekker en skikkelig stek.
Skal vi smake? Wasabien din?
Fin, kremet. Du kan lukte det.
Bra. Veldig bra.
Vil du kjøpe wasabien?
Er du interessert i...
Ikke dårlig.
Men se på det, det er førsteklasses Chadlington-wasabi.
God kvalitet.
Men mye må kastes på grunn av størrelsen.
Så de må være større, ellers...
-Må for mye kastes? -Ja.
-Tusen takk for alt. -Tusen takk.
-Skal prøve å dyrke en større en. -Fine greier.
Å nei!
Sekstifem pund?
Hundre og tretti til sammen?
DEL C: FELTDATABLAD
Mens Kaleb mistet pengene han ikke hadde tjent,
var jeg opptatt med å angre på å ha plantet så mange slags grønnsaker.
Bønner, rødbeter, bladbeter, erter, kålrot,
knutekål, nepe, kål, purre, pak choi,
rabarbra, brokkoli, blomkål, grønnkål og gresskar.
Ja. Staten har en kode for alle dem.
Er det en kode for bønner?
Bønner har en kode.
-Jeg må slå opp kodene. -Slå dem opp.
Og så fortelle dem nøyaktig hvor mye, i centimeter?
Kvadratmeter går bra.
Kvadratmeter med fire desimaler.
Vi har fire desimaler.
Vil de ha det så nøyaktig?
Ja, det er veldig nøyaktig nå.
Kan du ikke bare skrive grønnsaker?
Kan vi gjette?
Du kan, men hvis du tar feil, kan du bli straffet,
og de har øyne i himmelen nå,
det er satellittbilder.
Mener du
at den britiske regjeringen fotograferer gården min fra verdensrommet
for å se hva jeg dyrker og gjør med den?
Ja visst.
Desperat etter å tjene penger på turen
var sir Ranulph, hjulpet av GPS-en sin...
Harley Street, ta til venstre...
...nå på jakt etter neste restaurant.
Ta til venstre på Curzon Street, og så...
Kjør mot sørøst på Stanhope Row mot Shepherd Street,
ta så til høyre på Hertford Street.
Herregud!
Ta til venstre på The Mall.
Å, se på det.
Er det der dronningen bor?
På neste restaurant...
Hva har du å tilby?
Dette er wasabi fra gården i Chadlington.
-Vet du hvor Chadlington er? -Nei.
Kaleb var i full selgermodus.
Sjefen min sier det er 300 pund per kilo.
300 pund per kilo? Drøm søtt.
La oss se hva du har klart å produsere.
-Få se... -Der.
204 gram.
Når det er renset, er det nok nærmere 150 gram.
Greit, 150 gram.
Hva er det? En tier?
Jeg gir deg ti pund. Det er en god pris.
Vi kan inngå en avtale. Femten.
-Jeg gir deg ti. -Tolv.
Da blir det ti.
Ok, avtale.
Det kostet ti pund å parkere.
Det dekker parkeringen.
Om 200 meter, sving til venstre på Lancaster Place. A301.
Vi er på vei til The Shard nå.
Noe som heter The Shard.
Jeg vil inn dit, få det solgt, komme meg ut og dra hjem.
Jeg har fått nok.
Dette er nok rett tid å avsløre
at det eneste Kaleb hater mer enn byer, er høyder.
Ikke si at det er The Shard. Du tuller.
Å herregud!
Herregud!
Ikke se på etasjene.
Trettitredje etasje.
Det er fryktelig.
Dørene er åpne.
Men turen var iallfall helt unyttig.
Tjuefem pund for 100 gram.
-La meg tenke på det og... -Ja?
Jeg ringer deg.
-Sikker på at du ikke vil kjøpe det nå? -Ikke nå, nei.
Helvete! Greit. Takk.
Mamma.
Hallo. Jeg har dårlig dekning.
Jeg er oppe i The Shard.
Har du hørt om den?
Det er en stor bygning i London. Ikke særlig bra.
Den er 300 meter høy.
Jeg må legge på, ok?
-Hvem var det? -Det var moren min.
Hun var bekymret for meg.
Hun så meg på familiekartet og spurte:
"Hvorfor er du i London?" "Jeg er i The Shard."
"Hvor?" "The Shard i London."
Jeg må innrømme at det er en fin utsikt.
Det ville være bedre om det var en gård, jorder, åser.
-Er alt i orden? -Nei, egentlig ikke.
I dag har jeg tjent...
...ingenting.
Etter Kalebs fiasko med å selge wasabien i London
la vi den ut i gårdsbutikken...
...der den råtnet.
Men det var flere dårlige nyheter.
Gud bedre!
Fordi Lisas definisjon av lokale råvarer
hadde vakt myndighetenes oppmerksomhet.
Jeg har fått en plagsom e-post fra kommunestyret
som sier at ting vi selger i gårdsbutikken,
må være fra en produsent
som kun driver i West Oxfordshire,
og de sier at noen av pateene og osten og sånt
er fra Gloucestershire.
Vi har en pandemi.
Millioner er arbeidsledige.
Vi har en liten bedrift med fem personer på lønningslisten,
vi støtter lokale gårder og lokale bedrifter,
og nå åpnes det en sak mot oss.
Gud, gi meg styrke!
Heldigvis hadde jeg allerede fått en genial idé
for å gjøre produktene svært lokale.
Greit, der er vokskakene.
Jeg hadde bestemt meg for å lage duftlys av bivoksen min.
Og latt meg inspirere av en Hollywood-stjerne.
Hva med det?
Og ikke bare lavendel.
En vårløk.
Og et snev av bønner.
Sånn.
La det tørke.
I butikken var Lisa fornøyd med resultatene.
Du kan ikke merke det: "Dette lukter som ballene mine".
Det kan du ikke.
Gwyneth Paltrow har tjent en formue
på lys som lukter som hennes vagina.
Tror du disse vil selge mer fordi de lukter balle?
Jeg har også, se:
"Disse bivokslysene ble håndlaget av Jeremy Clarkson.
"Du hadde aldri gjettet det, men det er sant." Og jeg har signert dem.
I mellomtiden, nede ved ørretdammen,
var Kaleb, nå trygt tilbake i sitt naturlige habitat,
opptatt med å beskytte en annen inntektskilde.
Jeg setter opp et gjerde. Et elektrisk gjerde.
Vi har sett et par døde fisker på bredden.
Stakkars fisk. Har noen stikkskader.
Så Jeremy satte opp en kamerafelle
for å se hva som drepte fisken.
Det viste seg å være en oter.
Så jeg setter opp et elektrisk gjerde
rundt utsiden av dammen, hvor fisken er,
for å prøve å holde oteren ute.
Men vi har også måttet sette opp denne, fordi hegren kommer inn.
Det er en annen ting som spiser fisk.
Så jeg måtte sette opp gjerdet,
sette opp uglen for å skremme hegren,
og sette opp en metallmann
for å prøve å skremme bort ham òg.
Det er mye arbeid med fisk.
En uke senere gikk den lokale puben med på å sette ørreten vår på menyen.
Så jeg dro ned til dammen med en håv, med blandede følelser.
Den eneste grunnen til at gjerdet er her,
er å hindre oteren i å spise fisken,
så vi kan selge dem til rike folk på puben.
Hele poenget med dette var wilding.
Så bestemte jeg meg for at jeg ikke brydde meg om det,
og vi satte i gang.
Kast inn litt mat.
-Maten inn først? -Ja.
-Jeg står klar med håven.
Fisk, fisk, fisk.
-De er ikke som hunder. -Jeg pleier å gjøre det.
Ser du hvor håven min går inn? Kast det der.
De må få mat først. Fisk, fisk.
-Kan du kaste det der håven er? -Ok, greit. Der.
-Takk. -De vet at du er der.
De... De er ikke Stephen Hawking.
Helvete!
-Klar? -Nei.
Ferdig, og gå.
Jeg tror jeg fikk noen.
-Bra jobbet. -Herregud!
Fort, i bøtta, før de dør.
Takket være min nøyaktighet med fiskemat
hadde Lisa gjort en god fangst.
Kjempebra. Herregud, de ser deilige ut.
Vi må få dem til puben. Det er snart lunsjtid.
De må inn der, og så, latterlig nok,
sier loven at vannet må få oksygen.
Så jeg må ha en oksygentank for å gi vannet oksygen
på den seks minutter lange reisen til puben, der de blir drept.
Greit.
Veldig bratt. Beklager dette, fisker.
Kom igjen, bil. Du vet at du klarer det. Du vil gjøre det.
Jeg har selvfølgelig levert fisk før, i Mosambik.
Det gikk bra.
Det er tungt.
Vincent, se hva jeg har.
Jøss!
Jeg fanget dem for et øyeblikk siden.
-Ørret. -Babyørret?
Kall dem hva du vil. Deilige.
Den, ja. Den har...
Du kan snu ham. Nei, over på siden.
Det var der hegrenebbet nesten tok ham,
så han er en heldig fisk.
Ikke lenge.
De koster to pund hver.
-La oss få dem inn. -Gjør det.
-Greit, karer. Farvel, fisk. -Ja, ha det bra.
TITE INN CHADLINGTON 2,8 KM - ENKELTSPORVEI
Mot slutten av juni gikk de nye gårdsprosjektene mine bra.
DIDDLY SQUAT GÅRDSBUTIKK
-Hallo. Hvordan går det? -Bra. Du?
Bra, takk.
Supert. Jeg har noen poser her.
Takket være en kort pause fra lockdown
kom flere besøkende til gårdsbutikken.
Fint å endelig ha åpent.
Og puben hadde flere kunder for ørreten vår.
Men alt dette var sidestilt det viktigste.
Gårdens drivkraft.
Avlingene.
Som hadde ligget i bakken i åtte måneder.
OKTOBER
JANUAR
MARS
MAI
JULI
For det meste av den tiden hadde naturen vært en drittsekk.
Men likevel var ikke byggen helt ødelagt.
Den ser faktisk bra ut. Den ser ganske bra ut.
Gitt året den har hatt, den ble sådd sent.
-Veldig sent. -Veldig vått.
Veldig vått.
Veldig tørt.
Så var det veldig varmt.
Men det er faktisk en helt fin byggavling.
Charlie kunngjorde så at høsting var nært forestående.
Om fire-fem, kanskje seks dager.
-Stilken er grønn. -Ja vel?
Dette er det verste. I midten. Resten er ganske klart.
-Jaså? -Ja.
Så gikk vi til neste avling.
Dette er raps til olje, som du vet.
Og dette er oljefrøene. De kommer ut av belgene
og burde være jevnt svarte.
Om noen dager... Det varer nok drøyt ti dager til.
-Ti dager? -Ti dager.
-Og så kan vi høste den? -Da kan vi høste den.
Flott. Så er det noe mer som må gjøres her?
Sørg for at det er dødt.
Unnskyld?
Jeg vet det høres litt merkelig ut.
Rapsen dør naturlig, og toppen er klar,
men bunnen lever fortsatt.
Men du vil drepe den levende delen av rapsen?
-Den levende delen. -Hvorfor?
Fordi det gjør det enklere å høste inn avlingen.
Hva gjør en treskemaskin? Kutter det der.
-Kutter det, kniven... -Som kan gjøre det.
Er det lettere når det er dødt?
Veldig mye lettere når det er dødt.
Og vi dreper ikke frøene, fordi de er innkapslede.
Så vi kjører en treskemaskin over det?
-Ja. Har du en? -Nei, vi skal leie en.
Skal du bruke en entreprenør?
-Et par ting å passe på. -Ja.
Fuktighet.
-Fuktighet? -Fuktighet.
Den må være mellom 6 og 9 %.
Fuktighet er det viktigste,
og entreprenøren vil kanskje si:
"Den er bare 10,5 prosent, vi kommer og tresker",
og du sier: "Nei."
Jeg sa at du sier...
Sier du det?
-Jeg er ikke her. -Kan du tenke deg...
Hva mener du?
-Jeg skal på ferie. -Hva?
Du vil klare deg bra.
Da trenger du ikke meg.
-Jo. -Du klarer deg fint.
Alt dette, og når det skal høstes inn...
Jeg er ikke til noen nytte. Hva trenger du meg til?
Hvordan vet jeg om fuktigheten er tre eller 17 prosent?
Sett inn en fuktighetsmåler.
Er det en fuktighetsmåler for den?
-Har du ikke en fuktighetsmåler? -Nei.
Herregud!
NESTE GANG
Min første innhøsting.
Dette er mye vanskeligere.
Faen, faen, faen!
Vent!
Jeg har ingen anelse.
Du burde ha 20 lastebiler.
-Tjue lastebiler? -Og det skal regne i natt.
Du rotet det til.
Tekst: Fredrik Lingaas
Kreativ leder Heidi Rabbevåg