FERMA LUI CLARKSON
CAPITOLUL 6 CĂLDURĂ MARE
Se pare că există motive temeinice
pentru care fermierii se plâng mereu de vreme.
Fiindcă nu e niciodată cum vor ei.
În toamnă, când aveam nevoie de vreme uscată, ca să cultiv recoltele...
OCTOMBRIE 2019
... am avut parte de asta.
A plouat întruna timp de opt săptămâni.
În mai, când aveam nevoie de ploaie, ca să nu se usuce recolta...
MAI 2020
... am avut parte de asta.
Cea mai secetoasă primăvară înregistrată vreodată.
Seceta nu mă ajuta deloc pe acest lot de câmp.
Cu un an înainte plantasem rapiță,
dar mi-o mâncaseră insectele pe toată.
- Și unde e rapița? - Au mâncat-o gărgărițele.
- Tot lotul? - Da.
Nu se poate...
Și, în loc să las câmpul ăla de izbeliște,
am avut o intuiție strălucită pe perioada carantinei.
Am plantat dovleci pentru Halloween,
porumb, fiindcă îmi place,
și floarea soarelui, fiindcă se pare că socialiștilor le plac semințele.
- Minunat! - Vezi toate astea?
Nu.
Hai, nu fi pesimist!
Am pus dovleci.
Se face că nu îi vede, ca să mă umilească.
Am găsit unul.
Și mai e unul acolo.
Sunt peste tot, sunt cu miile. Nu mai zice că vezi doar unul.
- E frumos, nu-i așa? - Da.
Uite! Dovleci de Halloween pentru magazinul agricol.
- Jeremy, problema e... - Da?
... că vor trebui udați. Cum o să-i udăm?
Vezi tu, iar ți-am luat-o înainte.
Am cumpărat o vidanjă pentru apă.
- Deci o să-i stropești? - Da.
Pentru mine, treaba era simplă.
Agăț vidanja de tractor și o umplu din izvorul meu mare.
Îmi place în Lamborghini.
E o capsulă împotriva febrei fânului. Nu intră nici fir de polen.
Dar Kaleb a zis că treaba va fi dificilă,
deoarece tractorul nu va putea ajunge la izvor.
Da. Ia uite!
Jeremy, stai!
Cred că m-am descurcat de minune.
Vai, Doamne!
- Da! - Jeremy!
Dacă zice că tractorul e prea mare, îl omor.
Tractorul e prea mare, ce naiba! S-a prins în crengi.
O să spargi farul de semnalizare.
Ce idei mai ai și tu!
Bine, fără far.
Mamă, ce îngust e aici!
Dar nu poți cultiva dovleci
fără să rupi niște crengi.
După un drum de 800 de metri care a durat doar o oră...
- Mergi drept! - Ce dracu'?
... am ajuns la izvor.
Puternicul Lamborghini e la locul lui.
Am condus meserie sau am avut noroc?
Ai condus total aiurea!
Ai dărâmat și stâlpul porții.
L-am rupt?
Da! L-ai dărâmat și ai trecut peste el.
Treceți!
O să se supere oamenii ăștia.
E o cărare.
Pun pariu că vor vrea dovleci de Halloween.
Scuzați-mă, sărbătoriți Halloweenul?
Da, anul ăsta l-am sărbătorit. De ce?
Cultiv dovleci și iau apă ca să-i ud.
El zice că-s un idiot, dar nu sunt.
- A blocat poteca. - Nicio problemă.
Mulțumesc mult de tot.
Exact asta... Vezi?
- Ai desfăcut-o? - Da.
Doamne, ce face omul pentru niște dovleci nenorociți!
Una e să ajungi aici...
Dacă vrei să zici „și alta e să ieși”, ei bine, o să întorc și o să plec.
Unde o să întorci?
Ar fi trebuit să intrăm cu spatele, nu?
Am încercat să... Dar nu m-ai ascultat.
Faci așa cu mâna.
Am făcut așa. Ce înseamnă? Să întorci!
Poate să însemne omidă, șarpe.
Nu știam ce vrei să zici.
E în izvor.
Hai să tragem niște apă.
Asta trebuie să fac.
Deschide supapa!
Da, se aude!
Merge!
În curând, o să aspirăm și Tower Bridge!
Ia uite!
- Da! - Apă pentru dovlecii tăi.
După ce am umplut vidanja cu apă, era momentul să decuplăm totul.
Țărănoi dobitoc ce ești!
Am apăsat pe butonul greșit!
Urma o treabă simplă: să dăm înapoi pe drumul pe care veniserăm.
În ce direcție întorc volanul?
N-am cum să-ți spun eu. Trebuie să știi.
Din păcate, nu știu.
Cu toate astea, lucram împreună de nouă luni,
așa că ne-am gândit că o rezolvăm cumva în echipă.
- Mult în dreapta și spre mine. - Dar nu văd!
Uită-te în spate! Acum în față.
Stai! Acum vino înapoi.
- În cealaltă parte. - Da?
O să dărâmi gardul.
- Și acum ce fac? - Mergi înainte.
- Iar? - Nu, trebuie s-o iei încolo!
- Stai! - Ce?
- O să cazi în groapă! - Nu te văd!
Trebuie să-mi spui dreapta sau stânga!
Mă încurc.
Ia uite ce am descoperit! Nu știe care e stânga și care e dreapta.
O să stăm aici ceva vreme.
- Mergi înainte mai mult! - Ce?
- Nu, trebuie să treci pe acolo! - Ce? Stai puțin.
- Întoarce-te! - În partea opusă?
Nu.
În final, Kaleb, a venit cu o sugestie
pe care, sincer, ar fi trebuit s-o facă de la început.
- Mă lași pe mine? - Da.
Dacă nu-ți reușește, las-o moartă și roagă un adolescent.
Da, așa, dă cu spatele!
Merge. Știam eu.
Exact așa voiam să fac și eu. Bravo!
- Hai, rahatule! - Nu e un rahat!
„Bine...”
- Bine, Kaleb! - Mersi.
- A fost foarte bine. - Cu plăcere.
Drumul de la izvor și înapoi a durat cinci ore,
dar acum, cu 4.500 de litri de apă la bord,
eram din nou pe câmp...
și gata să ud totul cum trebuie.
Da!
Condu! Mergi!
Merg!
Ia uite-mă!
Dau viață și nutrienți câmpului meu care altfel ar fi murit.
În capăt virez.
E fantastic! Ia uite!
În curând o să crească dovlecii și porumbul.
A rămas fără apă.
Stai așa. Unde e apa?
Uite unde ai rămas fără apă!
Pe bune, doar atâta apă aveam?
Dacă sunt 1.000 de galoane,
adică 4.500 de litri,
și am făcut o brazdă și un sfert...
Da, ai vărsat un milimetru cub de ploaie.
Nu e adevărat!
Ba da.
S-a evaporat deja, s-a dus.
Adică, în mod eficient...
De fapt, n-a fost deloc eficient.
- E nesuferit. - Așa e, dar sunt de acord cu el.
Dacă vrem dovleci de Halloween...
Să răspundem la întrebare. Chiar vrem dovleci?
Da. Fiindcă am plătit semințele,
am plătit cisterna de apă.
Cum îi ajutăm să trăiască?
Până nu va ploua destul de mult...
Da. Când e următoarea ploaie?
Previziunile meteo spun că nu va ploua două săptămâni.
Drăcia dracului!
Deci puteam face un singur lucru:
să-i dau un furtun lui Kaleb...
Vine mereu cu idei tâmpite!
... și să mă duc devreme la culcare.
A doua zi era importantă,
fiindcă, în curând, totul de pe acest câmp urma să se vândă, ca să se facă pâine.
Și totul de pe acest câmp urma să se vândă pentru prânzul de duminică.
Și, ca să fie sigur că le vând la prețul cel mai bun,
Charlie cel Vesel a zis că trebuie să trec un test.
- Ce mai faci, Charlie? - Bine. Tu?
Bine. Chestia asta cu Red Tractor...
Ai inspecție în dimineața asta.
Trebuie s-o fac la telefon?
Da, conform regulilor COVID.
De-aici diferența între
a-ți vinde produsul la preț întreg sau la reducere.
Dacă un client cumpără ceva
și are un tractoraș roșu pe pachet...
- Exact. - ... înseamnă că cineva s-a asigurat
că ferma mea nu e plină de rahat.
Corect. E o schemă de acreditare foarte serioasă.
Dacă nu sunt în regulă, nu pot vinde marfa la preț întreg.
Da, ceea ce ar afecta și mai mult profitul din acest an.
În curând, m-a sunat inspectorul de la Red Tractor
și am început prima mea ședință pe Face-Zoom-Time.
Jeremy, ce mai faci?
Bine, mulțumesc. Tu ce faci? Și cum pot să te văd? Sau nu te văd?
Ar trebui să mă vezi pe ecran, undeva, în colț.
Nu, nu e nimic. Imaginea video e pornită, microfonul e pornit.
Nu merge nicio aplicație, iar acum s-a blocat și ecranul.
După ce am reușit să ne reconectăm...
Salut! Am reușit.
... inspectorul Dave a vrut să dăm o raită prin anexele fermei.
Jeremy, ce e în dreapta baloților de paie?
E o platformă hidraulică mare,
pe care o foloseam în Columbia, când mă uitam după condori.
Și mai sunt și niște uși de la o casă pe care au aruncat-o în aer niște colegi.
Dave mi-a spus politicos că vrea să vadă echipamentele de la fermă,
nu recuzita veche de la Grand Tour.
Unde e depozitul de substanțe chimice?
Unde sunt produsele chimice acum?
Sunt aici, într-un container de transport.
Containerele de transport sunt etanșe și sigure.
- Gata? - Da.
Scuze, cred că aia e o Alfa Romeo.
- Da. - O clipă.
E...
După începutul șovăitor...
Dave m-a pus să mă dau peste cap toată dimineața.
E o canistră de benzină pe jos, ce caută acolo?
Ce e în sacii din fața ta?
Medicamentele pentru oi unde sunt depozitate?
Ce e cu punga aia neagră?
E vreun țăruș roșu pe undeva?
O să folosești șopronul pentru depozitarea grâului?
Ce marcă e? Ce scrie?
Ce faci pentru dezinfestare, Jeremy?
Vine Nick, ucigașul de șoareci. Nu e numele adevărat.
Care e numărul lotului, te rog?
17318.
Și numărul de pe ăla?
19/2H.
76325.
/1549.
0-0-0-0-0-B.
Unde sunt oile, Jeremy?
- Vezi tractorul meu? - Da, e frumos.
Depozitul de chimicale.
Dacă se varsă un lichid,
există vreun mop cu care să ștergi imediat?
Avem un film cu Bradley Cooper și Jennifer Lawrence.
Te-ar putea interesa așa ceva?
Nu e valabil.
Ai nevoie de produse în caz de urgență, cum ar fi nisip, granule absorbante,
un recipient în care să poți pune lichidul vărsat.
Cine transportă animalele de la fermă?
Uneori, eu.
A rămas bălegar pe jos.
Nu, e țărână.
Nu e bălegar.
Poți să iei o mână și să-mi arăți și mie?
Pot. Stai puțin. Uite.
Ideea e că remorcile trebuie să fie curate.
Remorca aia nu e curată.
După ce a terminat cu depozitul de chimicale și cu remorca
murdară de noroi, nu de balegă,
Dave a vrut să vadă dosarele.
Ai vreun plan de fertilizare la îndemână, Jeremy?
Nu... ăsta e planul pentru dejecții.
Care era întrebarea? Am uitat.
E prima inspecție pe care ai avut-o, Jeremy?
După ce bateria telefonului a ajuns la 2%,
am fost nevoit să-l întreb pe șleau.
David, ia spune-mi...
Știu că am greșit vreo două lucruri,
groapa cu nisip și remorca plină de noroi,
dar vom fi în regulă?
Da.
Am fost foarte mândru.
Am reușit!
Din păcate, n-aveam timp de sărbătorit,
fiindcă a apărut următoarea urgență:
să umezesc zonele umede.
- Uite ce de crăpături! - Da, dar e și o parte bună.
- Care? - Iarba valorează mult.
- Da? Adică, fânul? - Fânul.
Serios?
Cosește-l, fă baloți și ține-i în șopron.
Garantat! Nimeni n-are prea mult de cosit.
- Oile au mâncat mai tot fânul. - Da.
Iar ție nu-ți plac.
Dacă n-ai fi avut oile și ai fi cosit fânul ca să-l vinzi,
ai fi câștigat mai mult doar pe fân.
- Cu oile n-am câștigat nimic. - Ai pierdut o groază.
Cât ai fi pierdut dacă țineai fânul să-l vinzi?
- Nimic. - Exact.
Exact ce spuneam: dă-le-n mă-sa de oi!
Eu și Kaleb Attenborough ne-am concentrat atenția
asupra sistemului de irigare pe care îl cumpărasem.
Pompă de apă cu energie solară.
N-o să meargă, nu-i așa? Fii realist!
Nu cred nici eu, dar vreau să-i acord o șansă naturii.
Dumnezeu ne-a oferit o centrală electrică în cer,
iar noi vom încerca s-o folosim.
Eu zic să le lăsăm jos momentan.
Ăsta ar trebui să activeze pompa.
Bag un obiect alimentat cu energie electrică într-un heleșteu.
- Gata? - Dă-i drumul.
Poți să te piși mai repede de-atât.
E lamentabil.
- Știi care e soluția? - Care?
Combustie internă.
E soluția universală. Viteză și putere.
Așa că m-am dus la cumpărături
și am adus niște furtunuri groase
și un generator pe bază de nectar cărămiziu, și anume benzină.
Energie solară, o laie!
Problemă.
- Poți să mi-o iei tu? - Sigur.
Nu, s-a înțepenit, amice, îmi pare rău. N-am ce-i face.
Ticălosule!
Și tu mi-ai făcut-o cu tractorul. Mă răzbun.
Pompă combustibil pornită, clapeta închisă.
- Bun. - Ești gata?
Acum vom demonstra încă o dată
că energia solară nu se compară cu combustia internă.
Ia uitați!
Mă rog, vine cam tare.
- Nu prea merge, nu? - De ce?
E prea tare.
Îți duce semințele și solul în râul de acolo.
E greu să-l ții.
Fir-ar al dracului! Nu, închide-l!
Da, cum am spus întotdeauna,
viteza și puterea nu funcționează!
Energia solară e soluția.
Așa că...
Hai, Kaleb, lasă-l pe Zeus să-și facă treaba.
Va trebui să cobori iar peste 15 minute.
Știu.
Să ud aici și apoi să mut furtunul.
După ce am rezolvat-o cu zonele umede, am trecut la următorul proiect:
plantarea copacilor pentru guvern.
În luna mai cea mai secetoasă de până acum,
piciorul drept n-o să-ți mulțumească.
Când Monty Don face așa,
pare mereu că e incredibil de ușor.
Guvernul a anunțat că, până în 2025,
va planta 125 de milioane de copaci în Regatul Unit
și toată lumea a zis: „Fantastic!”
Și chiar este.
Dar de unde o să vină toți copacii ăștia?
Va trebui să-i importăm din străinătate. Iar atunci
o să importăm și ciupercile lor, precum uscarea frasinului din Scandinavia
și boala ulmului olandez din Canada.
Care o să ne omoare toți copacii pe care îi avem deja aici.
Și cine o să-i planteze?
125 de milioane de copaci!
Nu găsești nici oameni pentru culesul căpșunilor în țara asta.
Și, în mod egoist, mai există o problemă.
M-am gândit că, dacă plantez eu un copac,
până ajunge la maturitate, eu sunt mort.
Așa că muncesc atâta pentru niște ingrați și pentru mileniali.
Trebuie să grăbesc procesul.
Reușim să plantăm toți copacii ăștia doar cu două vehicule pe șenile,
autobasculanta, duba și un camion.
Doar atâta folosim.
ECOLOGIC MOTOR CU EMISII REDUSE
Un copac!
Iar ăsta e racordul de evacuare.
E un furtun de irigare și aerisire.
Varsă apa în jurul rădăcinilor.
Deci are găuri.
Câți ani are? Vreo cinci sau zece ani?
- Cred că are vreo 40 de ani. - Serios?
Și uite cu ce m-am ales: cu 20 de copaci noi.
Buni pentru insecte și pentru păsări, care își vor face cuib în ei.
În general, nu-mi plac copacii,
dar ăștia îmi plac, fiindcă au un racord de evacuare.
Luna mai era aproape de sfârșit și încă nici urmă de ploaie.
Am făcut tot ce-am putut ca să avem grijă de ferma noastră.
Am construit un loc umbros pentru păstrăvi.
Eu am stropit întruna cu vidanja.
Kaleb a umblat de colo-colo cu furtunul.
Iar Charlie a avut grijă de legumele plantate în timpul carantinei.
Nu sunt condițiile ideale, dar avem magazinul agricol
și trebuie să-l aprovizionăm cu ceva.
Avem magold, avem fasole normală, fasole cu bob mare, gulii,
avem napi, avem praz.
Avem tot ce vreți, sau cel puțin încercăm să avem.
Va fi o adevărată provocare.
Dar cea mai mare provocare era starea recoltelor principale,
după cum a remarcat Charlie la inspecția noastră de pe câmp.
Grâul ăsta...
Dacă te apleci,
poți să vezi că sunt foarte multe...
Minunat! S-a dus naibii o franzelă!
Uite rugina de pe frunzele de jos.
- Ce anume? - Rugina.
- E un fel de boală. - Ca la Lancia?
Exact.
Dar problema principală de acum e la capătul ăsta al plantei.
Vrem ca aceste rădăcini albe, frumoase, să continue să crească datorită umezelii.
- Și nu e umezeală. - Nu e deloc.
Am fost carantinați șase, șapte săptămâni, nu?
- Venisem să văd rugina. - Da.
Am fost carantinați... Și n-a plouat mai deloc.
- De două luni. - Exact.
Solul era zvântat peste tot.
A mai smuls o bucată.
Planta începe să sufere de stres hidric.
- E cerată. - De unde știi?
- Te referi la chestia aia albicioasă? - Exact.
Chestia aia albă e ca o ceară, planta se autoprotejează.
Deci e stresată când are substanța aia albicioasă?
Și frunzele se curbează, să reducă pierderea umezelii.
Deci e rău dacă se curbează?
Da, e un semn rău. Recoltele astea sunt stresate.
Lipsa apei era o problemă gravă,
dar nu era singurul lucru care mă îngrijora.
Zilele trecute
mă uitam la Kaleb cum stropește ba una, ba alta.
- Da? - Da.
Cât vom continua să stropim lanurile? Până când vor zice:
„Știți ceva? V-am dat tot ce-am putut.”
- Recoltele? - Nu, solul.
E ca și cum i-ai spune unui fotbalist:
„Ai jucat tot sezonul în Premier League,
„acum te duci imediat să joci în emisfera sudică
„și trebuie să dai tot ce poți și acolo, apoi să te întorci.”
Fotbaliștii ăia n-o să reziste prea mult.
De-aia alternăm recoltele...
Da, dar cultivăm grâu, orz, rapiță. Nu mi se pare că e vreo...
Ajută la folosirea prin rotație a chimicalelor.
Nu turnăm chimicale de dragul de a o face.
Știu, o facem din motive întemeiate.
Să hrănim lumea, să păstrăm recoltele sănătoase.
Pe termen lung, deși probabil sunt niște panicarzi, unii spun
că, în ciuda acestui lucru, în țara asta
pământul va mai da roade doar de vreo 90 sau o sută de ori,
până să devină sterp.
- Am voie să-mi fac griji? - E corect să-ți faci griji.
După ce am terminat plimbarea prin lanuri,
mi-a atras atenția o crimă misterioasă.
De obicei, găinile mele arată așa.
Dar, în ultimele zile, au început să arate așa.
I-am dat de cap, până la urmă.
E o scenă pastorală, nu-i așa?
Toate oile se freacă de cotețe.
Dar nu e nimic pastoral în asta.
Practic, ele deschid ușile cotețelor.
Nu inventez. Se freacă de cârlige până când...
Uitați-vă la cel albastru. L-au deschis. Veniți!
Uite!
Hai, la o parte!
Uite, se freacă de închizătoarele astea,
ca să se deschidă ușa și să iasă găinile.
Oare de ce o fac?
Singurul motiv ar fi că sunt plictisite și se gândesc:
„Fetelor, hai să dăm drumul unor găini,
„ca să vedem până unde ajung, înainte să le mănânce vulpea.”
Vulpile trăiesc într-o gaură
din gardul ăla viu. Se vede de aici.
Practic, locuiesc vizavi de un KFC.
Oile știu că acolo sunt vulpile și că aici sunt găinile.
E un joc pentru ele.
Dar Kaleb mi-a respins teoria.
În timp ce construiam un gard ca să rezolvăm problema,
mi-a zis că oile se freacă de cotețe
fiindcă au mâncărimi din cauza căldurii.
Deci venise vremea să le tundem.
- Trăiesc aici, pe câmpul ăsta. - Da.
Se vede.
Lotul ăla e verde, iar celălalt nu.
L-am sunat pe Kevin de la NSA,
și a vrut să știe cum mă descurcasem cu fătatul.
În mare, au supraviețuit toți mieii, cu excepția unuia.
Bine.
Uneia i-am băgat mâna în fund din greșeală.
- Precis ți s-a întâmplat și ție. - Nu.
A fost din greșeală. N-am făcut-o intenționat.
E prietena ta?
Cred că ei i-am băgat mâna în fund,
căci, de câte ori vin aici,
se uită la mine în genul: „Să n-o mai faci!”
- Da, fiindcă e lume aici. - Mi-am cerut scuze.
Apoi a sosit păstorița Ellen cu un tip,
oile au fost adunate în țarcuri
și a început nebunia cu tunsul.
- Doamne! Astea se învârt? - Da.
L-am găsit.
- Și dacă-ți bagi degetul acolo? - Ți-l retează.
O să-mi tai mâna dacă... De ce l-au făcut așa?
Ca să-l poți manevra.
Altfel n-ai putea să tunzi toate gâlcile oilor.
E letal.
Le scoți cu picioarele în sus?
E mai ușor. Poți să începi să le tunzi imediat.
Economisești timp.
Și asta se face doar ca să se simtă ele mai bine.
Căci le-ar fi prea cald.
Le-ar fi prea cald și ar putea să facă viermi.
Vrei să faci treabă, bănuiesc.
Kevin m-a pus la treabă: să înfășor blănurile.
Bun. O întinzi.
Deosebești gâtul de partea din spate?
Ăsta e fundul, bănuiesc.
- Ăla e gâtul. - Știam eu!
- Are puțină balegă. - Da, e rahat.
Trebuie să scoți rahatul așa,
înfășori strâns blana,
rulezi gâtul în felul ăsta și-l prinzi așa.
Asta e frumoasă.
Asta-și făcea nevoile...
Cum de s-a umplut de rahat în față și în spate?
E plină de rahat! Până și pe picioare.
Am hotărât imediat că înfășuratul nu era de mine.
Vreau să încerc și eu.
- Pot s-o tund eu pe următoarea? - Dacă vrei.
O prinzi de cap.
Și de coadă.
O să se curbeze, iar tu o să te dai un pas înapoi.
Nu!
Întâi, nu trebuie să mă pierd cu firea.
Nu trebuie să simtă că o să le dau pe spate.
Vorbesc cu tine. Psihologia oilor.
- Ea știe deja. - Normal că știe.
Rămâi calm, Kev, nu te agita.
Nu intrați în panică.
Pune-i mâna pe bărbie.
Am făcut ceva!
- Ai prins-o? - E ea pe mine.
Acum prinde-o de cap.
O să mă lovească.
Mi-a tras una în testicule! Gata! Ajunge!
Nu pot să mă lupt cu oile.
Ca să-mi ușureze viața, Ellen a scos o oaie pentru mine.
Pune-i piciorul ăla la crăpătura fundului tău.
- A fundului meu? - Da.
- Și capul unde i-l pun? - Rămâne în față.
Partea aia... Doamne!
Bine, o liniștesc.
Unde te duci în vacanță anul ăsta?
Așa, acum avem o relație relaxată.
În interiorul coapsei!
Drăcia dracului, e imposibil!
Nu-mi venea să cred. Ca să ții o oaie la pământ,
trebuie să ai zece mâini
și zece picioare și să fii puternic.
Stă întinsă,
întorcând capul dintr-o parte în alta, căutându-ți punctul slab,
în timp ce tu manevrezi o chestie
care-ți poate tăia mâna cât ai zice pește.
Credeam că câinele tău e impresionant.
Dar tu ești mai impresionantă decât el.
După dezastrul cu tunsul, am fost trimis înapoi la înfășurat.
Cum ți-ai petrecut ziua, Jeremy?
A smuls căcăreze din blana tunsă a oilor.
Fiindcă era vorba de afaceri cu oi,
am bănuit eu că n-o să fie o treabă profitabilă.
Cu COVID-ul ăsta, exporturile cu China sunt interzise.
Nu construiește nimeni case, nu cumpără nimeni covoare.
Nu mai poartă nimeni haine de lână.
E toată lumea în trening și în tricouri de fotbal.
Deci cât o să încasez pe lâna asta?
Aș zice între 30 și 40 de penny.
Înmulțit cu 77 de oi...
Fac 30,80£.
Doar atât o să primesc pe toată lâna asta?
Da.
Pe Ellen o plătesc cu 1,75£ de oaie. Pe tipul ei, la fel.
Deci obțin 40 de penny pentru ceea ce produc ei.
Kev, e o afacere blestemată.
Dar n-o facem ca să câștigăm bani, nu-i așa?
Pe vremuri, era rentabil.
O jumătate de milion de oi în Cotswolds, în secolul al XII-lea,
și doar două milioane de oameni în toată țara.
În Anglia, erau de patru ori mai multe oi decât oameni.
Dacă te uiți la orășelele din jur,
au biserici neverosimil de mari.
Cei care câștigau din vânzarea lânii, dădeau banii comunității,
ca să construiască biserici enorme.
Da, avem biserici uriașe și case mari.
De ce poartă lumea treninguri? De ce nu le declarăm ilegale?
Și tricourile de fotbal, ilegale.
- Ai voie să porți doar haine de lână. - Noi te susținem.
- Bine. Gata cu treningurile. - Chiloței de lână.
Chiloței de lână.
Ellen și tipul ei făceau ravagii printre oi,
eu am primit o vizită de la Gerald, care fusese și el la tuns.
- Salut, Gerald! - Salut!
Te aranjez eu. Am aparat de tuns.
A, da!
Da. Bine, mă apuc de înfășurat.
Mi-a făcut plăcere să vorbim.
Trecea și după-amiaza, dar lâna fără valoare continua să vină,
până n-au mai rămas decât cei doi berbeci.
Wayne și Leonardo.
Dacă se smucește acum...
Chestia haioasă e că adevăratul Wayne Rooney, când se duce la frizer,
iese de-acolo cu mai mult păr, dar nu și Wayne ăsta.
În timp ce Wayne și Leo își etalau noile frizuri fasciste,
noi am lăsat sculele jos și am desfăcut o bere.
Nu simt c-o merit, sincer să fiu.
N-am învățat să tund oile.
Da, dar tu ești gazda. E frumos să bei o bere cu cei care tund oile,
ca să le mulțumești pentru muncă.
Tot ei au venit și cu berea, așa că mă simt prost.
Nu mi-ai zis că trebuie să aduc bere la tunsul oilor
și nu mi-ai zis că oile au două găuri în spate.
Acum știi, nu? Ai învățat.
După pauza de bere, mai rămăsese o treabă.
Să mutăm oile pe un câmp nou, care se afla în partea opusă a fermei.
Având în vedere că nu prea am fost de folos azi,
m-am oferit să mă duc în față și să ghidez oile.
Hai, fetelor! Veniți!
Fetelor, acum mergem pe drum.
Bun venit în lumea mea, a autostrăzilor.
„Bee” și ție! Nu, acolo nu.
Nu le lăsa să treacă de tine, Jeremy!
Nu, m-ați depășit. Mai încet!
- Mergi în fața lor, Jeremy! - Nu, stați!
Trebuie să fii în fața lor!
Nu-mi iese prea bine.
- Veniți încoace! - Prin lateral.
Unde vă duceți?
- Jos! - Hai, fetelor!
Acum îmi calcă recolta în picioare.
- Hai, fetelor! - Mergeți pe margine!
Se cred Russell Crowe.
- Hai, fetelor! - Hai, fetelor!
Veniți la mine! N-a ieșit bine.
- Hai, fetelor! - Uite câinele!
Câinele contribuie și el puțin, dar cel mai mult eu.
Hai, fetelor!
Nu faceți asta!
Nu!
- Stai! Prin lateral! - Ia uite câinele.
Prin lateral! Hai!
Hai, câine, adu-le înapoi!
Bravo!
Ia uite-le!
- Du-te! - Hai, „ogorule danez”!
Hai, fetelor!
Acum merg în direcția corectă.
- Ce priveliște frumoasă! - Nu-i rea, nu-i așa?
- E superbă. - De-aia ne place meseria asta.
Când vezi așa ceva, îți vine să zâmbești.
Într-un final, după un drum anevoios, dar magnific din punct de vedere vizual,
oile au ajuns la destinație.
Acesta e câmpul unde mi-a venit ideea cu oile.
Am crezut că e un mod ieftin și simplu să tai iarba ecologic.
Pe bune, pe tot câmpul ăsta
aș fi putut tunde iarba cu tractorul într-o oră.
M-ar fi costat zece sterline motorina.
Dar nu, Jeremy știe mai bine: „O să cresc oi.”
Ce-a fost în capul meu?
Dar mi-a plăcut să le cresc.
Oile proaspăt tunse erau acum gata să înfrunte căldura,
ceea ce nu se putea spune și despre copacii mei noi.
Deși îi udam fără încetare,
tot le cădeau frunzele și mureau.
Aceeași poveste peste tot.
31 MAI
1 IUNIE
Urma să strâng recolta peste șase săptămâni.
Iar întrebarea era dacă o să rămână doar niște teci ofilite până atunci.
DATA VIITOARE
Dă-mi ceva.
- Cultivă ceva. - Cultiv tot felul de lucruri.
Fă ceva.
Ei vor să ne acuze că nu respectăm legislația.
Nu pot să cred!
Și nu uita că tot ce poți să faci la țară
nu poți să faci la Londra.
Unde sunt?
Subtitrarea: Aurelia Costache
Redactor: Cristian Brînză