FERMA LUI CLARKSON
CAPITOLUL 5 PAN (DEM) ICĂ
5 FEBRUARIE 2020
Autoritățile chineze intensifică eforturile
de a controla difuzarea virusului. În unele zone din China,
s-a dat ordin ca doar o persoană...
... ambasadorul chinez a criticat unele țări pentru reacția lor exagerată.
A zis că epidemia de gripă din această iarnă, din America de Nord,
este mai gravă decât coronavirusul.
Așa, întreținere.
Construirea porții.
Drăcia dracului!
Bine, gata.
La fix!
Nu!
Nu e foarte sigur, nu? E...
Ia uite!
Nu s-a potrivit poarta, așa că am construit primul meu zid de piatră.
27 FEBRUARIE 2020
Fix 76 de oi!
Au apărut focare importante
în Coreea de Sud, Japonia și Iran.
Coreea de Sud planifică testarea...
Există foarte puține plăceri în viață
la fel de mari ca cea când deschizi frigiderul
și găsești o surpriză: o bucată rece de miel.
O tai felii,
cu pâine albă și un strat subțire de unt...
Și sos chutney?
Așa nu mai simți gustul mielului.
... viceministrul sănătății din Iran a ieșit pozitiv la test.
Trei, patru, cinci, șase, șapte.
UNITATE DE FĂTARE MIEI DIDDLY SQUAT URECHE - COADĂ
Având în vedere că ne apropiam de luna martie,
m-am gândit că acum trebuia să mă preocupe un singur lucru:
nașterea iminentă a mieilor.
Dar, din senin,
a mai apărut o problemă.
23 MARTIE 2020
Din această seară, trebuie să le dau britanicilor o recomandare foarte simplă.
Trebuie să stați acasă.
Coronavirusul e cea mai mare amenințare pe care am avut-o în ultimele decenii.
Virusul nu discriminează.
Nu contează cine ești, unde ești
sau câți ani ai.
Toate zonele țării sunt acum în stare de alertă.
CHIPPING NORTON ÎNFRĂȚIT CU MAGNY-EN-VEXIN
Cu toată țara în hibernare,
am hotărât să țin o ședință, respectând distanța de rigoare,
cu echipa de conducere a fermei.
Ce mai faci?
Fac pe mine de frică.
Chiar așa?
Tu ai 22 de ani.
- Am 21. - Douăzeci și unu.
Eu mă apropii de 60 de ani.
Am fumat trei sferturi de milion de țigări.
Am făcut pneumonie, am plămânii făcuți praf.
Dacă mă infectez...
Nu-s multe speranțe.
Îmi fac griji.
Eu sunt ofticat că n-am apucat să-mi fac permanentul.
- Poftim? - Nu mi-am făcut permanent.
Trebuia să mă duc ieri, dar mi-au anulat programarea.
- Cine, frizerul? - Din cauza coronavirusului.
Ar fi trebuit să fie noua ta frizură.
Da, noul Kaleb în faza următoare.
Da, nu cred că o să intereseze pe cineva.
În orice caz, în mod ciudat, noi doi am fost încadrați la categoria
lucrători esențiali.
Guvernul a zis că, dacă ne ocupăm cu producerea hranei, ceea ce facem,
cu agricultura...
Putem munci.
Ce chestie ciudată! Guvernul a zis acum trei săptămâni:
„Credem că ideea ca fermierii britanici
„să producă hrană pentru poporul britanic este demodată.
„Cumpărați hrana din străinătate
„și țara noastră va deveni un parc natural.”
Dar uite-i acum!
Dacă stăm la distanța asta...
- Tot timpul. - Dacă dezinfectăm totul,
ținem cameramanii la mare distanță...
Tu conduci tractorul tău Lamborghini.
Iar eu, pe al meu.
Nu e o idee rea.
E o idee foarte bună. Fiecare cu tractorul lui de acum încolo.
Muncitori esențiali.
O să salvăm națiunea.
Îți faci provizii?
Am cumpărat cinci conserve de sardine. Se pune?
- Nu cred. - Tu ai făcut provizii?
Nu.
În timp ce lucrătorul esențial Kaleb s-a întors la munca pământului,
eu m-am dus la centrul de comandă al noului mare eveniment.
Bine ați venit la șopronul de fătat nou-nouț pe care l-am construit.
Salonul de maternitate, dacă vreți. Uite-le pe toate.
Sunt 74 de oi gestante aici.
O avem pe Ellen, păstorul...
Pot să spun păstorița?
Nu știu dacă zice cineva așa. Mă rog, experta de oi.
O să vină aici, dar nu mereu,
așa că va trebui să învăț uitându-mă la ea.
Ia gândiți-vă câte abilități o să am atunci!
Știu să strig și să fac viraje bruște.
Moașă.
Prima sarcină era să mă asigur că viitoarele mămici
sunt împărțite în mod egal în țarcuri.
Șapte, opt, zece, 12.
De ce v-ați dus toate acolo?
De ce au făcut-o?
În sfârșit, eram gata
pentru nașterea celor 138 de miei.
Iar acum trebuia doar s-o așteptăm pe Mama Natură
să-și suflece mânecile.
Numărul persoanelor din Regatul Unit
care mor de coronavirus e în creștere.
Guvernul Scoției a recomandat
purtarea măștilor în situațiile în care distanțarea socială...
Treceau zilele și nici urmă de miei.
Dar, într-o dimineață, în timp ce dădeam la găini...
Nu vă mai încăierați!
Alo?
Poftim?
Venim imediat!
Fată.
Fată o oaie.
Așa cum era previzibil, o oaie a așteptat ca păstorița Ellen să plece acasă
și apoi s-a hotărât să fete.
Uite.
S-a așezat.
Dacă te apropii, o să se obișnuiască cu tine.
Într-o lume ideală, ar trebui să fete singură.
Eu sunt aici...
de rezervă.
Se străduiește.
Uite-o!
Doamne, iese ceva din ea!
Jeremy, vezi dacă e cu capul înainte.
Și cum să văd...
S-a ridicat. A ieșit!
Uite!
E minunat!
Sunt super încântat.
Ce sac mare de sânge!
Măiculiță!
Întregul proces e incredibil de tandru
și incredibil de scârbos, în același timp.
Din față, zici că e o felicitare de Paște.
Din spate,
nici măcar John Carpenter nu s-a gândit la ceva atât de scârbos.
Prima noastră fătare Diddly Squat a mers bine,
dar mama avea gemeni și, din păcate,
nici urmă de al doilea miel.
Era clar că e o problemă,
dar n-avea rost să-l chem pe Kaleb în ajutor,
fiindcă mi-a zis verde în față că nu-l interesează.
Nu prea le am cu oile.
O să vadă Jeremy ce urmează.
Vara, când e foarte cald
și lucrează cu tractorul să cultive grâul,
vede de la distanță o oaie cu spasme.
Când se duce să se uite,
încep brusc să iasă viermi din ea.
Sau își înțepenește una capul în gard și moare.
Știi sigur că se va întâmpla ceva.
Când fată, e totul bine: „Vai, ce miel drăgălaș!”
Stai să vezi!
La vară, când o să fugă de colo-colo, o să le dea dracu' de oi.
Din fericire, în șopron,
Ellen a venit la timp ca să rezolve problema.
Avem...
capul, dar nu și picioarele.
Aia e problema?
Uite și piciorul!
Îl vezi? Da.
Ce sunt alea, picioarele?
Picioarele și botul.
Și acum tragi mielul?
Se descurcă singură acum.
Uite!
Vezi lichidul ăsta galben închis?
Da.
Înseamnă că mielul a fost puțin stresat.
De ce?
Probabil pentru că a durat cam mult să iasă.
- E bine? - Da, e bine.
- Ultimul a fost... - S-au blocat unul pe altul?
Ca pe autostrada A40, când două mașini trebuie să treacă pe o singură bandă.
Da.
În următoarele zile,
țarcul oilor și al mieilor a început să se umple treptat.
Uite că iese!
Bravo!
Ia uite ce paie frumoase!
Ellen m-a școlit în privința tuturor treburilor de făcut.
Deci i-l înmoi așa.
E bine?
Da, dacă e înmuiat în iod...
Recunosc că unele treburi n-au ieșit excelent.
Nu.
Cred că i-am băgat mâna în fund.
Iar altele m-au lăsat fără cuvinte.
Le pun un inel.
Când le pui un inel în jurul cozii,
atunci când vor crește și afară va fi foarte cald,
n-o să li se adune muștele la fund.
Și le retezi cozile?
Da, iar pe masculi îi castrez.
- Poftim? - Pe masculi îi castrez.
Pe mieii masculi.
Îi castrez.
Le tai boașele?
Nu le tai, le pun un inel.
Pentru ce?
Le blochează circulația sângelui și cad singure.
O să le cadă boașele?
- Da. - De ce?
Ca să nu se împerecheze cu surorile lor când cresc.
Nu, nu fac așa ceva. Ești...
Ia uite! Nu-i place.
Nu-l doare multă vreme.
- Ce? - O să amorțească.
Ba doare multă vreme.
Și când îi cad boașele?
În vreo două zile.
O să...
Nu e de mirare, amice.
Abia s-a născut.
„Sunt bărbat. Am tot ce-mi trebuie.
„Vai, nu, îmi pune un inel de cauciuc în jurul lor!”
Te întorci la mami?
N-aș putea să-i tai boașele unei ființe.
N-ai putea să le desparți pe femele de masculi?
Ba da, dar s-ar distra între ei.
- Masculii? - Da.
- S-ar încăleca unul pe altul? - Da.
- Serios? - Da.
Deci Leo și Wayne, acolo pe câmp,
o să se dea unul la altul când nu ne uităm?
Nu tot timpul, doar uneori.
Dar nu uită ce au de făcut cu fetele.
O fac și fetele?
Nu prea.
Nu.
Nu prea sunt gesturi lesbiene, nu?
Nu.
Nu e ca pe internet.
Nerăbdător să scap din camera de tortură a Micuței Bo-Peep,
m-am dus pe câmp și am pus în funcțiune o chestie numită rulou.
Un utilaj din arsenalul meu ca în serialul Thunderbirds.
Aș vrea...
Era să zic că vreau un utilaj ca ăsta.
Am un utilaj ca ăsta. Și-mi place.
De ce nu l-am folosit până acum?
Azi făceam o treabă importantă,
fiindcă am venit cu un plan ingenios.
Pe lotul ăsta urma să cultivăm orz de primăvară,
dar eu zic că n-are rost s-o facem.
Din două motive. Primul,
barurile și restaurantele sunt închise,
așa că a scăzut cererea de bere și asta faci cu orzul de primăvară.
Iar în al doilea rând, a fost o iarnă incredibil de ploioasă,
mulți fermieri cultivă primăvara,
deci cultivă orz,
așa că o să fie în exces.
O cantitate foarte mare pe o piață foarte mică.
În ciuda avertizărilor lui Kaleb și ale lui Charlie cel Vesel
care ziceau că e un raționament tâmpit,
voiam să cultiv patru acri de legume,
gândindu-mă că, într-o lume izolată,
vor sosi tot mai puțin legume din străinătate.
Ceea ce încerc să fac aici
e să sfărâm bolovanii ăștia mari și uscați,
pentru a crea un pat bun de însămânțare pentru noile legume.
Sunt puțin îngrijorat că o să mă infectez cu virusul ăsta.
Am citit zilele trecute că 90% dintre cele 570 de milioane de ferme din lume
sunt conduse de un om sau de o familie.
Dacă omul ăla sau familia aia se infectează,
ferma moare.
Fermierilor li se spune să țină jurnale,
ca, în cazul în care poate să vină cineva să continue treaba,
să știe ce are de făcut. Dar ce să scriu într-un jurnal?
Ce să spun?
Toată lumea stă acasă, se uită la Joe Wicks
și se șterge la fund cu hârtie igienică.
În cele din urmă, am terminat cu munca pregătitoare
și, după vreo două zile, au sosit și legumele,
împreună cu utilajul de cultivare de pe vremea lui Jethro Tull.
Dacă veniți în spate, vă arăt cum funcționează.
Aici stau trei oameni, sub acoperitoarea asta,
care sunt trași de un tractor.
Legumele sunt așezate aici,
iei una, o arunci în acest căuș în formă de V,
pe următoarea, în următorul căuș.
Iar lanțul transportor duce
legumele până sub scaun, de unde sunt plantate.
Avem doar o mică problemă.
Distanța de doi metri.
Dar mai are o problemă.
Ce faci?
N-ai nicio șansă să tractezi ăla cu ăla.
- Nu. - De ce?
Nu vezi cât e de lat?
- Ce? - Uite cât e de lat!
O să calce cu roțile peste brazde.
- Da. - Pierdem teren cultivabil.
Cultivi un rând
și, la întoarcere,
o să treci cu cauciucurile peste brazdele plantate.
Mai bine ia tractorașul Fergie.
- Tractorașul roșu e bun? - Da.
Massey al meu.
- Vrei tractorașul tău? - Mai bine stă unul din noi
în față, să echilibrăm greutatea.
- Eu plantez, nu conduc? - Conduc eu.
- Tu? - Tu?
- Ai hotărât? - Eu sunt șoferul de tractor.
Hai să votăm! Eu conduc.
Ba eu conduc.
Dar eu sunt celebru la condus.
Da.
După ce am agățat utilajul de plantat al dlui Tull
de tractorul de 60 de ani al Lisei
și după ce l-am dus pe câmp...
eram gata pentru o după-amiază liniștită de muncă,
ca pe vremuri.
Pornim!
Cred că o să-mi pice brațele.
După un chin de câteva sute de metri, ne-am oprit să verificăm rezultatele.
E una aici.
E una și acolo.
Chiar cultivăm hrană.
Habar n-am ce hrană.
După ce ne-a asurzit scârțâitul ăla interminabil...
am fost bucuros să mă întorc la salonul de maternitate.
Din păcate,
eram singur acolo.
Vai, Doamne!
E un semn.
Dau așa cu piciorul când urmează să fete.
Nu acum, te rog.
Te rog s-o aștepți pe Ellen. Mai stai puțin.
Ține-te, oaie.
Doamne!
Știam eu că o să se întâmple.
Că o să fiu singur când o să fete vreo oaie.
Iese capul.
Bine, fato,
sunt singur.
Se vede?
Iese. Dar unde-s picioarele?
O să-l apuc de picioare. Dar se vede doar unul.
Hai, oaie! Hai!
Unde-i celălalt picior? Haide!
Uite-l și pe celălalt!
Treci aici.
Așa.
Gata. Ești viu!
Am făcut ceva.
A mers.
Fără epidurală,
fără văicăreli, fără să strige „te urăsc”,
doar o fătare liniștită și calmă.
Ia uite! A mai ieșit unul.
Sfinte Sisoe!
Da, hai!
Treci încoace!
Ți-l pun lângă gură. Trăiești!
Am mai scos unul. Uite!
Hai să ieși din sac. Hai, mămico!
Hai, mămico!
Uite!
Are 22 de minute
și merge deja.
Parcă asist la demarajul unui Ford Cortina din anii '60.
Într-o perioadă normală, m-aș fi dus să sărbătoresc la bar.
Dar toate barurile sunt închise.
Adevărul e că oricum n-aș fi avut timp să mă duc la bar.
Fiindcă, în seara aia, oile au început să fete una după alta.
Haide!
Da! Trăiești!
Și au continuat să fete
și mult după ce echipa de filmare și Ellen au plecat acasă.
Suntem în toiul nopții, avem un miel...
Tocmai am văzut pe camera de supraveghere că l-a fătat aici.
Da. Dar nu mai avem paturi.
Lisa supraveghea camera, eu construiam țarcuri noi,
așa că treaba merge destul de bine. Dar, la un moment dat...
A ieșit un miel.
Mai e unul acolo.
Sunt miei peste tot.
Jeremy, ăla nu e mielul ei.
- Păi... - Îl atacă pe unul dintre ei.
Se agită foarte tare.
Dă cu capul în el.
Vino încoace, micuțule!
Așa. Dar unde-l punem?
N-are mamă.
Incredibil, mielul continua să fie convins
că oaia agresivă e mama lui.
Înainte să iasă urât,
trebuia să-i găsesc adevărata mamă. Și rapid.
Gemeni.
Dacă în țarcul ăsta sunt numai gemeni, acolo e unul singur.
- Zici să-l pun acolo? - Da.
- Da? - Da.
- Nu-l hrănește dacă nu e al ei. - Exact.
Bine, e în regulă.
Deci mielul ăla a ajuns cumva acolo.
Ce m-am speriat! Bine că am rezolvat-o!
... 42, 43, 44, 45, 46,
47, 48, 49, 50.
Au mai rămas 50 care n-au fătat.
Nu suntem nici măcar la jumătate.
În timp ce ritmul vieții mele era dirijat de oi,
lucrătorul esențial Kaleb își petrecea fiecare oră pe câmp.
Tocmai de-aia putea să vadă toate greșelile pe care le făcusem
când cultivasem recoltele cu patru luni în urmă.
Inclusiv ceea ce semăna cu o depilare uriașă braziliană.
De ce n-a crescut nimic acolo?
Fiindcă n-ai pornit ventilatorul,
ca să lase semințele să treacă și să ajungă în sol.
Atunci, de ce în partea aia și în capătul ăla a mers?
Mă mir că ai reușit și-atât!
Sigur a bipăit.
Da, a bipăit. Deci acolo s-a auzit bipul?
Da, 18 și iar 18.
Apoi a început să se vaite de șinele despărțitoare
pe care le făcusem pentru stropitorul lui.
Când stau aici, în mijlocul acestei șine...
- Cea din mijloc, da? - Da.
Vreau să merg 24 de metri în direcția aia.
Da.
Și apoi ar trebui să fiu în mijlocul următoarei șine.
Vrei să zici că utilajul tău de stropire...
Când vin pe șină, stropesc 12 m în direcția aia
și 12 m în cealaltă.
Dar, fiindcă tu ești idiot și nu mă asculți,
acum am doar 18 m în direcția aia,
așa că trebuie să opresc o duză,
ca să nu afectez recolta.
Hotărât să-i demonstrez că am greșit doar o dată,
am început să măsor distanța până la următoarea șină.
... șase, șapte...
- Ai sărit și parcela aia. - ... nouă, zece...
... 20, 21...
... 23, 24.
Și e tocmai aici.
... 25, 26, 27, 28. 29, 30.
Bine, recunosc că a rămas puțin spațiu acolo.
Nu, stai! E aici, nu?
Da. Erau 40?
Asta are 34, 35 de metri.
Dar am rezolvat problema.
- Spune. - Știi că îți făceai griji
că lumea de la drumul mare o să vadă șinele despărțitoare făcute prost.
- Și le-au văzut. - Poftim?
- Le-au văzut. - Nu.
- Ba da. - Nu, pentru că n-am tăiat gardul viu.
Uite, vine o dubă!
Uite-o acolo, dincolo de rapiță.
Zice: „Frumoasă rapiță!”
Ajunge la terenul ăsta
și se gândește: „Cum i-o fi ieșit aici?”, dar nu vede nimic.
Uite,
nu poate să vadă din cauza gardului viu.
Haide!
Așa se rezolvă problemele!
Din fericire, după vreo două zile,
lucrătorul esențial a avut alte motive să se plângă,
căci i s-a stricat semănătoarea.
Uită-te la chestia aia mică și roșie de dedesubt.
Exact pe fund. Vezi chestia aia mică, roșie, care se învârte?
- Da. - Au ros-o șobolanii.
Șobolanii? Cum așa, au sărit până aici?
- S-au cățărat prin pâlnie. - Cum să se cațere?
Nici Sylvester Stallone n-ar reuși să se cațere pe asta.
Nu știu.
N-a fost un șobolan.
Ba da, jur pe viața mea.
Ba nu.
Dacă n-ar fi coronavirusul, aș urca la tine să-ți arăt.
Apropo, l-ai văzut pe Gerald?
Nu, cred că se izolează total.
Nu dau de el. Vreau să-mi construiască zidul.
Cred că se teme să nu ia virusul prin telefon.
De-aia nu răspunde.
Gerald și semănătoarea erau scoși din ecuație.
Și mai era o problemă.
S-au furat și pui din cotețe
în Leicester, Lincolnshire, Yorkshire și Cardiff,
în timp ce se furau ouăle, din cauza crizei.
Dar nu ouăle sunt problema.
Ci astea.
Sunt doar trei locuri în Europa unde se fac cartoane de ouă,
iar două au fost închise.
E o mică consecință a carantinei,
la care nu te gândești.
De unde o să-mi iau cartoanele de ouă?
Adevărul e că știrea despre alimente era și mai gravă.
Unele supermarketuri au introdus limite
de achiziționare a unor articole.
Dacă lumea cumpără mai mult decât îi trebuie, alții rămân fără nimic.
A doua azi, am luat o hotărâre executivă.
MAGAZINUL AGRICOL DIDDLY SQUAT - AICI
Problema e
că, de frică, lumea face provizii.
A căzut.
Cumpără toți ca nebunii mâncare și hârtie igienică.
Sunt cozi uriașe la magazine.
M-am gândit să deschid magazinul,
deși sunt niște probleme cu autorizația de construcție,
dar avem probleme mai importante acum,
sincer să fiu.
Ia uite!
Ni s-a spus să stăm acasă, dacă n-avem un drum esențial,
dar nu se aplică bicicliștilor.
Normal!
Acum am și parcare.
Din păcate, era prea devreme pentru legumele plantate.
Dar încă mai aveam o grămadă de cartofi,
pe care îi depozitasem la rece, când am fost obligat să închid magazinul.
CARTOFI SELECȚIONAȚI 12,5 KG
După ce i-am etalat, a venit momentul să deschid în stil COVID.
AGRICOL SQUAT TOTUL GARANTAT NEORGANIC!
Bună ziua! Ce faceți?
Am venit după cartofi.
Bine, doar atâta am.
Îi pun aici, iar asta e găletușa pentru bani.
Bine, o bancnotă de cinci lire. Mulțumesc.
Aveți grijă! Pe curând!
Costă 1,50£. Puneți-i acolo, vă rog.
Știu că e ridicol,
dar a fost singura metodă care ne-a trecut prin cap.
Apoi punem banii în congelator două săptămâni.
După primii doi clienți,
afacerile n-au mers ca pe roate, cum s-ar spune.
Ca toți ceilalți în primele zile de izolare,
ne-am descurcat și noi cu ce aveam.
Iar noi aveam o nouă parcare.
Se pare că nu te pricepi deloc.
- Mă încălzesc. Ia uite acum! - Nici eu nu sunt mai breaz.
Un nou client? E un client?
- Nu. - Nu e.
Câți cartofi am vândut?
- Azi? - Da.
De 12,50£.
La emisiunea Vrei să fii milionar? mă plăteau mai mult.
- Da? - Da.
Nu! Ia uite ce-am găsit în băltoaca asta!
O sticlă de poșircă.
Costă în jur de 12,50£.
Și am pus-o la rece.
Viața e de rahat, dar îmi place.
Da!
Puțină pneumonie, înainte să ajungă aici adevărata pneumonie.
În mod normal, vineri seara...
am merge la pub,
cu vreo 20 de prieteni,
cineva ne-ar invita acasă,
am lua cina împreună, am sta la taclale.
Ne-am întoarce pe la 2.00 noaptea.
- Ăștia sunt noii noștri prieteni. - Exact.
- Ne izolăm. - Rebecca, Tony, Charlie.
Alex și Claire, acolo.
Sigur sunt ei.
- Emily. - Dom și Rosie.
Bine, atenție, oilor!
Ăsta e corul din zori.
Da.
Hei! Nu dați peste...
Ce caută mielul ăla aici?
Unde e mama ta?
Ăsta a fost fătat recent. Evident,
fără să vadă nimeni.
Dintre cele 74 de oi, fătaseră 49,
deci salonul de maternitate începea să se aglomereze.
Mergi cu mașina, o să-ți placă.
Din fericire, cei născuți printre primii
erau destul de mari ca să fie mutați pe câmp.
Hai, mieilor!
Ia uite ce de iarbă proaspătă!
Da, ia te uită!
Hai, puilor!
Hai, roșiaticilor!
Nu, sunt speriați.
Nu, hai!
E bine în mașină, dar, sincer, o să vă placă la iarbă verde.
O să vă placă, sunt sigur!
Ia uite mielușeii ăștia!
Pe ăia doi i-am moșit eu. Unde e mama voastră?
Nu puteți rămâne singuri, vă mănâncă ciorile.
Vă scot ochii.
Ciorile chiar fac așa ceva.
Dacă văd un miel întins așa pe jos, o să îi scoată ochii.
Data viitoare, fiți siguri că o să-mi iau pușca cu mine!
Trebuie să-ți faci griji când vezi un miel culcat, de unul singur.
E momeală pentru ciori.
Ești bine?
Nu ești...
Uite că vine mami.
Hai, mamă!
Așa e mai bine.
Acest moment idilic a fost întrerupt de Ellen,
care a vrut să mă întorc în șopron,
ca să iau parte la o mare păcăleală.
Problema e
că oaia aceea a fătat trei miei, dar are doar două sfârcuri,
deci trebuie
să așteptăm ca o altă oaie să fete doar un miel,
să luăm unul dintre tripleți,
să-l dăm prin lichidul matern al noii mame
și să sperăm că noua mamă o să se gândească:
„O, am fătat doi”.
Și va crește mielul altei oi.
E un subterfugiu, dar...
Scuzați-mă, vorbesc cu voi...
Dar...
L-am hrănit noi temporar pe mielul orfan
până mai târziu, în aceeași zi,
când altă oaie a fătat un singur miel.
Iese, bravo!
Atunci a început înșelătoria.
Deci storci toate lichidele din ea.
Da.
Ia uite, așa. Eu ce fac?
Trage și rupe sacul.
Bine.
Gata, l-am spart.
Doamne! N-am mai făcut așa ceva.
Avem o găleată în care trebuie să băgăm un triplet.
- Da. - Direct înăuntru?
- Și cu capul. - Bine.
Te așteaptă o baie caldă.
Trebuie să bagi și capul, scumpete.
Așa.
Acum ce facem?
Dacă i-l dăm așa,
mielul s-ar putea ridica să plece, iar ea nu l-ar linge.
- Așa că îi legăm picioarele. - Îi legăm picioarele?
Fiindcă, teoretic, n-a învățat încă să meargă.
- Da. - Am priceput.
Nu va sta mult timp așa.
Doar cât să creeze legătura cu mama.
Bine.
Tripletul în fața ei.
Da, uite-ți copilul!
Noul tău copil.
Poftim!
Îl linge.
Bravo! Ai fătat gemeni.
În lumea din afara țarcului de oi,
încercam să-i ajut cu ceva pe vârstnicii din sat...
CHADLINGTON CONDUCEȚI ATENT
... donând câțiva din cartofii pe care tot nu-i vindeam.
- Bună ziua! Nu vă apropiați. - Da.
Ce mai faceți?
V-am adus cartofi.
Fantastic! Mulțumesc.
E cineva?
Mersi.
Gerald se simte bine?
Da, dar cred că a plecat.
Nu l-am văzut de două săptămâni.
Fără cârciumi și Manchester United, m-am gândit să nu sufere de singurătate.
Păi, a luat-o puțin razna, dar...
Poate să-și gătească niște cartofi. Important e să se simtă bine.
Minunat, mulțumesc.
- Bun. - Bine.
- Ne mai vedem. Pa! - Mulțumim.
Dar nu mergea totul strună
între mine și săteni.
Ăștia erau niște baloți de fân. Am făcut un fel de siloz
ca să depozităm grâul
și să-i împiedicăm pe puști să organizeze curse de mașini pe fostul aerodrom.
Nu sunt detectiv,
dar acolo, pe jos, văd niște hârtie igienică.
După părerea mea,
un grup de adolescenți s-a hotărât să ignore izolarea
și să dea foc fânului meu.
Știm că a fost incendiat
pentru că au dat foc și acolo.
Bună dimineața, Charlie!
Până unde ajunge fumul?
Suflă până aproape de drumul spre Burford,
fiindcă mă duceam în direcția aia să...
Așa ai văzut focul?
Da.
Kaleb a trebuit să se oprească din stropit,
ca să vină să stingă focul.
A fost foarte fericit.
Dă-o dracului!
Am împins fânul de pe asfalt,
dar acum îmi explodează capul, mi-e rău,
fiindcă îmi intra fumul în cabină.
Cât mă enervează!
Un idiot zice: „Știi ce-ar fi distractiv?
„Să dăm foc unor baloți cu o brichetă.”
Și apoi pleacă toți acasă.
Fiindcă sunt cretini.
După ce l-am ascultat pe responsabilul de servicii sociale de la Diddly Squat,
m-am dus să mă binedispun uitându-mă la miei.
Albastru 32 e violent, uite!
Vrea să-i lovească pe toți.
„Mă duc și-l iau în coarne pe ăsta.”
Ăla își face nevoile în găleata cu apă.
De ce faci așa ceva?
De ce?
„Voiam să fac caca. Uite o chiuvetă. Da, ce bine!”
Deși mai erau câteva oi gestante,
s-au născut 120 de miei în trei săptămâni.
Peste noapte,
s-au mai născut doi.
Unul acolo și unul în partea aia.
Mai toate fătările au decurs bine.
Uite!
Unele au avut nevoie de un impuls.
Nu respiră.
Hai, respiră!
Gata.
Bravo, Ellen!
Credeam că l-am pierdut.
E bine.
Dar, din păcate, câțiva n-au supraviețuit.
Născut mort.
Am aflat și că înmormântarea unui miel e lipsită de demnitate,
iar pe câmp am descoperit
că unele mame nu se poartă mereu foarte matern,
de-aia am chemat un vecin oier.
Bea aia?
Nu, așa crede.
Micuțul ăsta a fost găsit pe câmp acum o oră.
A fost părăsit de maică-sa.
Iar Jeremy îi bagă un furtun pe gât,
ca să-i dea glucoză și lapte praf.
Fiindcă e foarte slăbit.
Am observat săptămâna trecută, aici, că mama lui
nu era foarte bună cu el.
Iar acum l-a părăsit definitiv.
Hai, țâncule!
Speram cu toții ca grija afectuoasă a lui Jeremy
să-l repună pe picioare pe micuț,
dar, spre sfârșitul zilei,
am hotărât să-l mutăm în sala de terapie intensivă.
Am făcut un țarc cu paie proaspete, am aprins soba.
Așa, ia uite!
Te pun pe patul ăsta, că e mai moale.
Așa.
Ce miel cuminte!
Așa.
Peste trei ore, te hrănesc iar.
Pe timpul nopții, i-au slăbit și mai mult puterile.
Haide!
Haide, bea!
Și, deși am reușit să-l hrănim puțin...
Nu știu ce-ai mai putea face pentru el, sincer să fiu.
E mâncare bună.
... în cele din urmă, a fost în zadar.
Era trist să pierzi un miel.
Mai era și criza financiară.
Dar, în mod paradoxal, ar fi putut să fie o criză financiară
mult mai mare.
Le-a scăzut valoarea la jumătate, nu?
- Da, și mai mult. - Au ajuns la 52£.
- Da. - Fiindcă sunt închise restaurantele.
Da, și lanțurile mari de magazine.
- Îi putem exporta? - Nu.
Nu îi putem vinde restaurantelor, nu îi putem vinde puburilor.
Acum o săptămână, un miel costa 100 de lire sterline,
iar acum costă doar 52, deci la jumătate.
Da.
Nemaipomenit!
Partea bună a fost că sezonul de fătat a avut succes.
Dintre cei 138 de miei care trebuiau să se nască,
s-au născut cu bine 134.
E cam înfricoșător când mă gândesc că tot câmpul e plin
de mici testicule căzute.
În ciuda testiculelor eliminate,
mieii îmi transformaseră ferma într-o carte poștală cu peisaj de primăvară,
cu o Anglie care ar fi putut și poate ar fi trebuit să arate așa.
Îmi plăcea să-i am în preajmă.
Aici, într-o comună Diddly Squat, ciudată și izolată.
Adăpost aerian subteran din al Doilea Război Mondial.
Dacă se îngroașă gluma cu COVID-19, aici o să mă refugiez.
N-am stricat eu stopul de frână, tu l-ai stricat.
Nu, sincer, tu ai fost sută în mie.
Ce? Cum să fiu eu?
Ai zis că nu-mi merge un stop de frână.
N-am avut voie să plecăm din acest loc timp de șase săptămâni.
Rămâneți în mașină, vă rog!
Și știți ceva?
Nici nu voiam.
Sincer, n-am mai fost niciodată atât de fericit.
Dar, încă o dată,
situația urma să se agraveze iar.
DATA VIITOARE
N-a plouat de șase, șapte săptămâni.
- Nu. - Hai, fetelor!
Nu sunt condițiile ideale.
Recolta e afectată.
Am voie să-mi fac griji?
Va fi o adevărată provocare.
Subtitrarea: Aurelia Costache
Redactor: Cristian Brînză