CLARKSON FARMJA
4. FEJEZET VISSZAVADÍTÁS
Ha 30-40 éve, friss jogsival vezettem volna itt
az évnek ebben az időszakában,
úgy nyolc kilométer után azt se tudtam volna, merre tartok.
A szélvédő egy döglött rovarokból álló, átláthatatlan hidegtál lenne.
De most nézzétek!
Semmi.
Még egy tengeralattjáró orrán is több légy van.
Harminc év alatt
a rovarok száma 25%-kal csökkent, és ez a szám egyre csak növekszik.
A rovarok kipusztulóban vannak.
Elfelejthetjük a globális felmelegedést vagy az óceánszennyezést,
mert rovarok nélkül minden kipusztul a Földön.
Minden.
És ezt én mondom,
nem egy szőrös hónaljú környezetvédő valami gyűlésen. Én!
Sajnos a gazdálkodást tartják
a rovarok csökkenő száma mögött megbúvó okok egyikének.
A gond, hogy ahogy a mezőgazdasági gépek nagyobbak és hatékonyabbak lettek,
a mezők mérete is megnőtt,
tehát a háború óta
Nagy-Britannia körülbelül 225 000 kilométernyi sövényt veszített el.
Továbbá az ősi erdőállományok 40%-át.
A brit vadvirágos rétek 97%-a is eltűnt.
Sorra tűnnek el a helyek, ahol a rovarok jól érzik magukat.
Úgy döntöttem, teszek valamit ez ellen.
Az a tervem, hogy vonzóbbá teszem a sövényeimet, a völgyeimet,
az erdőimet és a patakjaimat
a rovarok számára.
Lényegében teljesen békén fogom hagyni a gazdaság néhány részét.
Átadom a vezetést az anyatermészetnek.
A folyamat neve visszavadítás.
Egy mocsaras, szomorú hellyel kezdem a völgyben,
ami szeretném, ha idővel így nézne ki.
A gólya talán túl nagy falat,
de a többi mind a céljaim között szerepel.
NAGY ERDŐ - MÉHEK SÖVÉNYE FORRÁSOK - FŰ
VADVIRÁGOK - BAGOLYFÉSZEK VIZES ÉLŐHELYEK - LONDON
Természetesen figyelembe kell venni a kormányzati szabályokat
a lápos projektem előtt.
Segítséget kellett kérnem egy csapat felügyelőtől.
Ha mindkét HSI-számítást figyelembe vesszük...
-Igen. -Sétálok itt egyet.
A CSI: Miami szereplői megbizonyosodtak arról,
hogy a terveim nem ártalmasak-e a már ott élő állományra nézve.
Többnyire durva füves területek.
Elég jó hír, nem igaz?
Miután egy ideig helyszínelősdit játszottak,
odamentem, hogy megnézzem, van-e valami gond.
Jó napot, Jeremy!
-Tiszteletem, hogy vagy? -Jól, és te?
Nos...
A piros zászlók a tó tervezett helyén vannak.
Így van.
De oda nem építhetek semmit?
Sajnos a felmérések elvégzése közben egy emlős lehetséges jeleire bukkantunk.
-Kutya? -Nem.
Valószínű, hogy vízi patkányról van szó.
-Kizárt, hogy az legyen. -Érdekes.
Húsz éve nyolcmillió volt belőle,
ma meg már csak 220 000, többségük Glasgow-ban él.
Cotswoldsban is feljegyezték őket.
-Tényleg? -Bizony.
Gyere, nézd meg!
Látod az ürüléket?
Olyan a formájuk, mint egy Tic-Tac...
-Széklet, igaz? -Bizony.
Nagy eséllyel ez vízipatkány-ürülék.
Védett faj.
Ha megölöd, az állomány pusztítása miatt
vádat emelhetnek ellened, és akár börtönbüntetésre is számíthatsz.
Mennyi időre kerülnék hűvösre?
Hat hónap a minimális büntetés. Potenciálisan 5 000 font bírság.
Én azt ajánlom, hogy még most hagyj fel a munkával,
amíg ki nem derítjük, milyen állat van itt.
És ha a nagy markolómmal
felszednénk a földet,
és áttennénk oda? A patkány észre sem venné.
Nem, Jeremy.
-Miért nem? -Nem lehet.
-Lenne egy egész terület. -Börtönbe mennél, Jeremy.
-De kedves lennék vele. -Nem.
Átköltöztetném a magaslatra.
A szakmai tanácsom az, hogy ne tedd.
Tervet eszeltem ki, hogy rájöjjek, tényleg vízi patkányról van-e szó.
Van pár vadkameránk.
-Kitehetjük ide? -Igen, ez jó ötlet.
-Kiderülne. -Igen.
Pár napról lenne szó, hogy megbizonyosodjunk a mozgásról.
-Érdekel, hogy vízi patkány-e. -Igaz. Igen.
Így hát az operatőr elhelyezte a kamerákat,
én pedig pár nappal később megnéztem az eredményeket.
Nincs patkány.
Semmi. Nincs semmi.
Paul McCartney hűtőszekrényében is több állat van.
Valami pedig lyukat ásott...
Meg is van a tettes!
Egér? Nem, hegyes orra van. Cickány.
Nem vízi patkány.
Jól van, levontam a következtetést: indulhat az üzlet!
Így végre megkezdődhetett a fontos környezetvédelmi munkám.
De gyors vagyok!
Ez a szakasz nagyon meredek.
Ja, ez nem lesz valami jó buli.
Aha.
Gyerünk! Nem is forog.
Nem nyúlok semmihez, és egyre lejjebb megyek.
Baszki!
Csúszok! Basszus!
Sikerült.
Lecsúsztam a meredek lejtőn, és végre leértem.
Nézzétek az ökológiai munkavégzést!
Készítek valamit, amit én csak biológiai szupermarketnek hívok,
telis-tele különböző fajokkal.
Felvettem a pozíciót,
és ásni kezdtem.
Az enyém egyszerű lesz, nem úgy, mint Ed Sheeran tava,
ami türkiz színű, és van ugródeszkája meg vízi bárja.
Nézzenek oda, micsoda gép!
Ez nagyjából 180-210 centi.
Agyag van az alján, ami jó, mert az remek víztartó,
de én kék agyagot keresek, ami lejjebb van,
mert az még jobb vízszigetelő, és az kell a tó oldalára.
Ez az, ezt nézzétek!
Az kék agyag.
Félretesszük. Nagy kincs!
Ebédidőre egész sokat haladtam.
Jó, ez úgy... Három méter lehet.
Elmentem bekapni pár falatot, de nem számítottam rá, hogy eközben
a természet váratlanul fog viselkedni.
Tele van vízzel!
Rengeteg vízzel, és ez egy óra alatt keletkezett.
Baszki!
A vizet ki kellett szivattyúzni, mielőtt folytathattam volna a munkát.
Ezért, hogy az egész napra kibérelt markolóból hasznot húzzak,
úgy döntöttem, ások egy másik tavat.
Jól van, hadd mondjam el a tervem!
Van 100 méterrel feljebb pár forrás.
Patak képződött belőlük, szóval arra gondoltam, ide jönne egy gát,
és ahogy emelkedik a vízszint,
megtelik ez itt.
Ha lelassítjuk a vizet,
nagyobb az esély arra, hogy ideköltöznek a vidrák,
a gémek és a rovarok.
Lelkesen láttam hozzá az új tervemhez.
Gyerünk, áss! Áss, markoló!
Ez az! Szaftos felső talajréteg.
Amikor Lisa megérkezett, azt gondoltam, örülni fog az eredményeimnek.
Bocsi, de ez mi? Odalent építünk.
Mi folyik itt?
Nem, gyere, megmutatom, milyen zseniális ötlet!
Az isten szerelmére!
-Az a zsinór a gátunk. -Micsoda?
Már bocs, de hol a tó?
Nem ezt beszéltük meg.
Odalent. Már most is tó, pedig még nem is szabadna annak lennie.
-Most ezen dolgozom... -Mit akar ez jelenteni?
Mi a faszt csinálsz idefent?
-Ez csak... -Ez egy vizes terület.
El fogja árasztani ezt a részt, és vizes terület alakul ki a rovaroknak.
Szent ég, Jeremy! Mihez kezdesz ezzel a sok földdel?
Semmi nem fog ide beköltözni.
Megnézik, ez jó lesz-e az 1917 című film folytatásához.
Nem volt elég egy kupleráj?
Kellett még egy?
Sam Mendes hívott, fontolgatja az 1918-at.
Mi volt a baj azzal a kuplerájjal? Miért kellett még egy?
Miért ordít ma velem mindenki?
Felkelek reggel, és mindenki csak kiabál.
Kaleb és Charlie is folyton ordít velem.
Miután elment a mérges házisárkány, folytattam a gát építését.
Istenem!
Olyan hideg van, hogy kell ez a...
Valójában ez nem is sapka, hanem Elton John első parókája.
Oké, mondom, mi a helyzet.
Eldugaszoltam a réseket.
Egy tengeralattjáró parancsnoka nem mondaná,
hogy "Szép munka, Clarkson", de azért megteszi.
A túloldalon emelkedik a vízszint.
Ez azt jelentette, hogy nekiláthattam a másik tónak.
Ez az!
Ezt nézzétek!
Ez az!
Ez... Megdöbbentő, hogy képes voltam erre.
Nagyon elégedett voltam.
Az eső és a sötétség beköszöntével
összepakoltam, és elindultam haza, hogy a tűz mellett meleg levest ehessek.
Baszki!
Sikerült beleragadnom a saját készítésű ingoványomba.
Nem tudok...
Megkértem Kalebet, hogy a barátnőjét hátrahagyva jöjjön, és segítsen.
Kurva élet!
Kibaszott sáros itt minden!
Jól van, hozzákötöm.
Megpróbálunk egyenesbe kerülni, eljutni oda, és onnan kihúzlak.
-Mehet? -Aha, indíts!
Gyerünk!
A Lamborghini erejével és tízkerék-meghajtással sem
mozdultunk meg semerre.
Gyerünk!
Ne!
Kaleb úgy döntött, leszedi a vontatókötelet, és magát menti.
Később találkozunk!
Ami jól ment.
Gyerünk!
Rohadt eső!
Ez elcseszett egy helyzet.
Semmi nem mozdul.
Kaleb természetesen nagyon örült nekem.
Idióta! Ha nem akadsz el,
nem kellett volna idejönnöm.
Tuti, hogy elesek! Kurva életbe!
Másnap reggel egy mentőötlettel találkoztunk az elakadt traktornál.
Kaleb a saját traktorával húzott ki,
amit a testvére húzott egy másik traktorral.
Óvatosan feszítsd a kötelet!
Nagyon lassan! Ez az!
Vontasd csak, oké?
Ja, még sosem vezettem, kérem a tanácsokat!
Nem négykerék-meghajtásban vagyok. Ki fog nyírni.
Ez az! A CLAAS erejével!
Hát, ez... Ne feledjük, hogy ezt a környezet védelméért tesszük!
Az erő!
Ez az!
Csak 3800 liter benzin kellett, hogy meginduljunk.
Megyünk!
Szerintem már magától megy a gép.
Oké, álljatok meg!
Miután sikerült kiszabadítani a Supacatet,
megérkezett Lisa, a falu ügybuzgója, a tőlem kapott ajándékában.
-Helló! -Láttad már ezt?
Még nem.
-Nem semmi traktor. -"Nem semmi traktor."
Az gyengélkedik, traktoritisze van.
Tessék!
-Köszönöm. -Kierannel ügyesek voltatok.
-Egészség! -Egészség!
Köszi, szép munka!
Lenyűgöző volt, ahogy feljöttetek hárman.
Amikor felértünk a domb tetejére, azt mondtam:
"Kalebnek tuti, hogy félig áll a farka a CLAAS-ban."
Az ünnepi pillanatunkat végül
vidám Charlie érkezése szakította félbe,
aki még annyira se volt vidám, mint általában.
Itt meg mi készül?
-Hol? -Hát...
Sétáltam egyet a mezőn, és elég nagy a felfordulás...
Van pár keréknyom, és még nem javítottam ki a kiásott lyukat.
A szivattyúhoz ástuk a lyukat, a juhok vályúihoz.
Értem.
-Meg itt van ez. -Igen.
Beismerem, nagy a felfordulás, de omlettkészítés közben is
elejthet az ember pár tojást.
Leejtetted őket,
-de egészen addig tart. -Igen.
A létrejött talajkárosodás...
-Milyen károsodás? -Mivel nem bányászat...
-Csak kiszellőztettem. -Nem igaz.
Letömörítetted, mert innen nem fog elfolyni a víz.
Ezzel nem igazán felelünk meg pár talajtömörítési követelménynek,
-ami, tudom... -Mondd még egyszer! "Állami
"talajtömörítési követelmények."
Ott a Brexit, de ők mégis...
Ha kapunk egy ellenőrzést,
az alaptámogatás öt százalékát is elveszíthetjük,
amit az államtól kapunk.
Ez a visszavadítási projektem...
Ez nem vadítás, hanem károkozás.
Le kell állnod ezzel.
Reméltem, ezzel véget ért a szidalmazás,
de Charlie elment megnézni az új tavaimat.
Nézd, ez megint csak talajkárosítás.
Akkor egy buldózer is károsítaná a talajt?
Száraz időben nem.
De mikor? Mégis...
-Bocs, Charlie, de most komolyan! -Tudom, de...
Szeptember óta minden áldott nap szakadt az eső...
-Mindennap, te is tudod. -Tudom.
Ha nehéz gépekkel nedves talajra mész, az pokoli felfordulást csinál.
De gyere ide, és használd a képzelőerődet, oké?
Most csak a Somme-ot látni, igaz?
Az biztos.
De most hunyoríts!
Jégmadár ül azon az ágon.
Itt egy vidracsalád ugrándozik pajkosan.
-"Pajkosan ugrándozik", ez jó. -Ott.
Ott talán egy gém vár egy ízletes falatra.
Itt minden csupa fű és vadvirág.
Az ökoisták az ilyenre előkapják a farkukat, nem?
Nézd, ez mind remek, de amit tettél,
potenciálisan ahhoz is vezethet, hogy pénztől esünk el.
Ez tíz és 15 ezer font közötti mínuszt is jelenthet.
És nem csak itt van, hanem végig...
Ha erre sor kerül, egyszerre fogok sírni és nevetni.
A természet érdekében csinálom ezt,
-mert imádom. -Helyes.
Nem hagyom, hogy jöjjön valaki, aki biológiából érettségizett,
és azt mondja: "Tönkretetted az élőhelyet."
Csak pár hangyabolynak esett baja.
Az igazság az, hogy tényleg felfordulást csináltam.
Csak egy megoldás volt.
Megkértem Kalebet, hogy takarítson utánam.
Jesszus!
Aztán még több környezetvédelmi projekt következett az erdőben.
Ez féktelen vandalizmusnak tűnhet, de valójában nem az.
A géppel odamész egy fához, megmondod neki, hogy milyen fajta.
Megfogja a törzs alját, megnézi, mekkora az átmérője,
és elgondolkodik: "Ha itt ekkora, akkor feljebb ennyi és ennyi",
és kikalkulálja, milyen hosszú rönköket kell vágni.
Egy nyolckerék-meghajtású, 220 tonnás, csuklós matematikai gépezet.
Amikor a gépezet végre elhallgatott az estére,
látványos eredmények születtek.
Ez az erdő térképe.
Ez itt a ritkított szakasz, nagyjából a terület nyolcada,
ez pedig az abból származó faanyag.
Mondanom sem kell, ezt nem fogadták jól a közösségi oldalakon.
Kitettem az Instagramra egy képet
a vandálkodó nagy gépről,
és az emberek azt írták, egyszemélyes MacDonald vagyok.
"Miért támogatod az erdőirtást?"
"Miért pusztítod folyton a növényeket, Jeremy?"
Menjünk be az erdőbe, és meglátjátok, mennyire idióták ezek az emberek!
Erről az erdőrészről termeltük ki azt a sok fát.
Kétszáz tonna faanyag lett, de észre sem lehet venni a hiányukat.
Ugyanúgy néz ki, mint azelőtt.
Szinte semmi sem változott.
Azonban a természetnek ez nagy változás.
Azzal, hogy innen és innen vágtunk ki fákat,
több napfény éri el az erdő alját.
Látszik a fény a földön, ami gyorsítani fogja a növekedést,
lesznek ifjabb fák, virágok, remélhetőleg harangvirág is.
Ez jó a bogaraknak, a madaraknak, a méheknek.
Mindenki jól járt.
Egyfajta madármegfigyelőként szerettem volna segíteni a madarakat.
A vadvilág szakértőjétől, Roy Dennistől kértem tanácsot.
Hadd mondjak két dolgot, Roy!
Egy: azt hittem, Ron Dennis fog jönni, aki nagyon másban utazik,
és kettő: nagyon irigylem a távcsövedet.
Ugyanilyenem volt az egyik Porschéban
-egy argentin rendőrőrsön. -Értem.
Nagy örömömre Royt rögtön lenyűgözte minden.
Ez nagyon jó.
Tényleg?
Egy ilyen sövény, mint ez,
remek eledel a vadon élő állatok számára.
A szeder nagyon jót tesz a poszátáknak, híznak tőle, mielőtt Afrikába repülnek.
A csipkebogyót a fenyvesmadarak és a szőlőrigók szeretik.
Nagyon jó.
Azok mik?
Tengelicek. Igen.
-Szinte... -Kis csapatokban.
Leszálltak a búzavirágban.
Ott látni őket.
-Az tényleg egy tengelicraj volt? -Azt hiszem, öten voltak.
Látod, ahogy a tetején táplálkoznak?
Szerintem egy kis család.
Tényleg?
Igen, van ott egy szép.
Ez igazán boldoggá tesz.
Volt egy madár, amivel kapcsolatban azt gondoltam, többet is tehetek érte.
A földön van.
Nézd! Egy fióka.
Még csak pelyhedzik. Nem tud repülni.
Oké, vonuljunk vissza! Nem akarom megzavarni.
Ott az anyja. Az erdő szélén.
Hogy több baglyot vonzzak, úgy döntöttem, a farm teljes egészére
bagolyetetőket teszek, amikben élhetnek.
Tökéletes.
Oké.
Hogy az a...
Miután megvoltak az etetők, elvettem pár oszlopot,
amit az energiavállalat az út szélén hagyott,
és meg is kezdődött a Bagoly-hadművelet.
Jesszus!
Mire odaértem a kiválasztott helyre, Kaleb már a segítségemre is sietett.
A sövény közelében akarod vagy sem?
Hát, ott.
Miközben ő lyukat ásott, én átnéztem a listámat.
Cement, kötél, fúró, pár saját készítésű bagolyetető,
amiket egyáltalán nem az Amazonról rendeltem.
Elég mély?
Megteszi.
-Rendben, mondom a tervem. -Igen.
Előremegyek, hogy az a része a lyuk fölött legyen.
Aztán a tetejét a Supacat hátuljához kötjük,
és kiegyenesítjük.
Őrült vagy.
Te hogy csinálnád?
A rakodóval az oszlop másik feléhez megyünk.
Bele a lyukba,
a Supacat hátuljából fogjuk a szíjat,
és ha visszajövünk, már áll is.
De szerintem attól még kell egy kötél
a tetejére, hogy a Supacattel húzhassuk.
Más szögből kell jönni, és ha van alatta...
Ha így vezetek vele...
Nem. Más szögből!
A tűk között lesz.
Szerintem az úgy nem lesz jó.
Megcsinálom.
Így hajts be vele! Leteszed. Aztán a tű körül...
Ne feledd, hogy kilenc méteres a cucc,
szóval ne szórakozz vele!
Ez az! Még egyszer!
Szerintem így jó lesz.
Szerintem nem.
A másik irányba! Ne!
Ne!
Hülye barom!
Ez a te hibád volt.
Mondtam, hogy...
Túl messze mentél. Mondtam, hogy ne.
-Nem is volt a lyukban. -De, igen.
Csak megint összesároztad a tetejét.
-Összetört a kerítés? -Igen.
Kurva életbe! A kerítésnek annyi.
Akkor csináld te, én meg mutogatok,
ahogy te is tetted! Mint André Previn.
Minden kézjel tökéletesen rendben volt,
de nem figyeltél rám.
Végül sikerült felállítani az oszlopot.
Ez a beszéd!
Amikor megkötött a beton, hátraléptünk, hogy felmérjük a munkánkat.
Zseniális.
Várjunk csak!
Haver!
Ja.
Ez közel sem egyenes.
Tényleg nem az.
De a pozitívum, hogy legalább a bagolyetetőt sem tettük fel a tetejére.
Baszki!
Miután ezt is elszúrtam,
elmentem a vizes területeimre, ahol még rosszabb volt a helyzet.
Építettem egy gátat, az elején sok agyaggal,
de Isten ránézett, és azt mondta:
"Direkt tettem oda azt a lyukat."
Nézzétek az örvényt!
"Minden víz lefolyik ott, el a gátad alatt."
Aznap éjjel Isten Guy Gibsonosat játszott velem.
Ez azt jelentette, hogy a baglyok helyett javítással kellett foglalkoznom.
Oké, állj! Remek.
-Tessék! -Köszönöm.
-Jaj, ne! -Fogom.
-Ne, fogom! -Ne!
Ez az!
Tökéletes.
Miután ezzel megvoltam, vissza akartam térni a bagolyetetőkhöz,
de nem tudtam, mert megjelent Victor, az ukrán méhész.
Ez kereskedelmi méret.
Hamarosan elkezdődött a telek legfontosabb visszavadítási projektje.
-Az a négy kaptár? -Igen.
Okosak.
A terv egyszerű volt.
A méhek mézet és pénzt csinálnak a gazdaboltnak, amikor újra megnyílik.
DIDDLY SQUAT GAZDABOLT ITT
Emellett segítenek beporozni a termést.
Ezért vettem negyedmillió egyedet.
Ezt nézzétek!
Űrruha.
Amíg én öltöztem, Victor előkészítette a füstölőt.
Mire jó a füst?
Mint mi, a méh is fél tűztől és víztől.
Vizet nem tehetek a kaptárba, szóval marad a tűz.
-De nem tűz, csak füst. -Füst, igen.
Érzik a füstöt, és megijednek.
Tehát visszamennek a kaptárba,
teletömik a hasukat mézzel, és így nem olyan agresszívek.
Olyan, mint amikor az ember elálmosodik ebéd után.
-Igen. Ismered az érzést? -Igen.
Téged hányszor csíptek már meg?
Napjában úgy tízszer.
Tessék?
-Egy méh csak egyszer csíp. -Igen,
aztán a fullánk kiszakad a hasából.
És meghal?
Egy idő után igen.
Ha egy férfi méh csíp meg, meghal,
és ha szexel, leesik a pénisze.
-Ez igaz? -Igen.
Az elég idegesítő lehet.
Lehet őket hallani.
Üdv az új otthonotokban, méhek!
Nagyon jó.
Nincs rajtad kesztyű.
Semmi baj.
Nézzétek... Máris készítik a mézet?
Igen, az méz.
Mennyi ideig él egy méh?
Nyáron körülbelül egy hónapig.
Télen fél évig.
De a királynő sokkal tovább is élhet. Három-négy évig.
Van itt királynő?
Legalább egynek lennie kell.
Hány petét rak?
Az év ezen szakaszában éjjel-nappal úgy kétezret.
Jesszus!
Igen. Termékeny.
Szoktak az emberek kaptárt lopni?
Igen. A barátomtól tavaly eltűnt 40.
Éjjel jött egy lószállító, és egy helyről elvitt 40 kaptárt.
Értem.
Nézzétek, hogy bújnak elő!
Ez kész horror.
Megcsíptek.
A zokniban.
Várj!
Jobb, ha bemész a bokrokba.
-Menj be az erdőbe! -Miért?
Mérget bocsát ki, szóval a falkaösztön miatt
-jön a többi is. -Tényleg?
Füstölj tovább!
-A csípés után? -Igen.
Nem lesz baj.
De, lesz baj! Le kell vágni a lábamat.
Kibaszott méhek!
Én mindennap ezt csinálom.
Folyamatosan fáj mindenem.
Amint hátat fordít a nagy ukrán ember,
visítva fogok a földön fetrengni: "Megcsíptek!"
A Méh-hadművelet önálló életre kelt,
nekem pedig ismét meg kellett javítanom a gátat.
Istenem, de idegesítő a víz!
Van pár nagy sziklánk.
Amikor készen voltam, visszatértem a Bagoly-hadművelethez,
ahol volt egy kis szerencsém.
Miután Kaleb szerencsétlenkedett az oszloppal...
Helló, Dave!
Találtam egy fickót. Egy telekommunikációs cégnek állít oszlopokat,
és volt olyan kedves felajánlani nekem, hogy segít.
Mint kiderült, nem én ástam először lyukakat a farmon.
Kész borzváros a környék, nézzétek!
Akárhová néz az ember, lyukak.
Nézzétek!
Ez még friss.
Nézzétek, mennyi földet túrtak ki!
Ismét elővettük a kamerákat, és aznap este ezt láttuk.
Utálom a borzokat.
Eltekintve attól, hogy Nagy-Britannia összes sündisznóját megették,
olyanok, mint a tinik.
Egész nap fekszenek, éjjel kelnek fel, betegségeket terjesztenek,
falakat döntenek le, és amikor felkel a nap, megint lefekszenek.
Ma azonban nem fognak tudni aludni.
Jól van.
Ezt nézzétek!
Ez az!
A múltkori próbálkozásnál
egy idiótával dolgoztam, szóval ferde lett,
-de ez egyenes lesz, igaz? -Igen.
Dave befejezte a munkát, és alig vártam, hogy megmutathassam Kalebnek.
Ezt nézd!
Erre vagyok képes, ha egyedül vagyok, és hagynak dolgozni.
Tűnődtem, hogy hol lehetsz.
Tessék, nézd meg!
És ott is!
Igen.
-Elvágtad őket? -Igen.
Hat és fél méteresek.
Másfél méter mélyen vannak.
Hogy csináltad valójában?
Fogtam egy ásót, csavargattam, lyukat ástam, jött egy
teleszkópos targonca.
Várj egy kicsit!
Te is érzed?
Eddig remekül haladt a visszavadítási tervem.
Bár nem csak környezetvédelmi munka akadt.
Még gazdálkodni is kellett.
Februárban például tudnom kellett, hogy hány bárányra számíthatok.
-Tedd ide a kezed! -Oké.
-Érzed a gerincét? -Igen.
Találkoztam Kevinnel és Ellennel a mobil ultrahangnál.
BOB BLANDEN BIRKAULTRAHANG
Ebben szoktál vezetni?
Nem.
Soha nem láttam ilyen kesztyűt birkatenyésztőn.
Gyerünk, birkák, befelé!
Miután letudtuk a szokásos engedetlenséget...
Jesszus!
Mindegyik olyan, mint egy ló.
Jöhetett a gél, aztán az ultrahang.
Tessék! Ott a bárány.
Látod a bordáit? A nyakát?
Olyan vagy, mint az ultrahangos nővérkék a kórházban.
Rámutat, hogy: "Pénisze van."
"Miből látod?"
Az a gerinc? Az a fekete?
-Nem, az a mérőeszköz. -Ja, értem.
Egy bárány.
Piros pöttyöt kap.
Csak egy van benne, nem valami termékeny.
Egy is több, mint a semmi.
-Ebben mennyi van? -Egy sem.
-Semmi? -Attól tartok.
Semmi?
Ha birkát vágnál, ő legyen az!
Neki kettő van.
Kettő? Jó birka!
Az ultrahang után...
Ennyi, végeztünk.
...ideje volt megnézni az eredményeket.
Na, akkor mennyi van, Bob?
-Egy nem vemhes. -Oké.
-Tizenötben van egy. -Jó.
Háromban három, a többiben pedig kettő.
Akkor jó sok bárányunk van.
Remek.
Bob, köszönöm, hogy jó híreket hoztál!
A birkák ultrahangja után
új játékot találtam a szárazon rakott kőfal mesterének
és a biztonsági főnöknek, Geraldnak.
-Mozgásérzékelő. -Oké.
Valamihez odakötjük. Senki se mozduljon!
Igen, de én ott alszom.
Minden róka, borz...
És természetesen, amikor az időjárás engedte,
Kalebbel gyors iramban traktoroznunk kellett a termőföldeken,
ahol idén nem csak búza, árpa és repce termett,
hiszen a mezők is részei voltak a vadítási projektemnek.
Körülbelül az év ezen szakaszában a pókok és a rovarok,
amelyek a telet a mezők melletti
fűszegélyekben töltötték,
most elindulnak a mező közepe felé,
hogy megegyék a sok kis bogarat, amelyek jelenleg a termésemet pusztítják.
Szeretem a pókokat és a rovarokat.
A barátaim.
A gond az, hogy ez egy nagy mező.
Olyan nagy, hogy egy póknak öt-hat hét kellene,
hogy csak egyszer átjusson rajta.
Szóval előálltam egy tervvel.
Feláldozom a termésem egy részét, hogy autópályát készítsek,
amin a rovarok gyorsabban bejuthatnak a mező közepébe.
Miután Kaleb elkészült az ösvénnyel,
kézzel kiszórtunk pár magot.
-Kiderült, hogy jó vagyok ebben. -Hát, nem is tudom.
A kiesett bevétel mennyi is,
-0,3 hektár? -Igen.
Körülbelül 350 font?
Igen, akörül.
Jól van, de...
Én akkor sem értem.
Jó ez, mert a környezetvédők azt mondják majd:
"Hát nem zseniálisak?"
Ha bejön, újítottunk a gazdálkodáson, megmentettük a Földet, Nobel-díjat kapunk.
Meglátogat minket Greta Thunberg.
Őszintén szólva nekem csak 370 font veszteségnek tűnik. Gratulálok!
Kaleb kendőzetlen realizmusa ellenére én imádtam a vadítási projektet.
És a legjobb része még hátravolt,
mert a vizes területem legfőbb részét
végre feltölthettem.
Ismét.
Ma csatornát hozok létre, vagy inkább lefolyót,
a patak és a nyitott bánya között, amit kiástam,
és nem használok semmi mást, csak Kaleb nyomorult kis markolóját.
Álljunk neki!
Oké, az igazság pillanata!
Ott is van. Ezt nézzétek!
Mint a Viktória-vízesés!
Jay, légy óvatos!
Mentőmellényt kellene húznod.
Míg én kiélveztem a történelmi pillanatot, megérkezett Kaleb.
Nézd, mit hoztam létre!
Én vagyok Mózes.
Az meg ki?
-Olvastad a Bibliát? -Nem.
Van benne egy Mózes nevű fazon.
-Aha. -Kivezetett pár embert
egy rossz környékről egy sokkal jobb helyre,
de amikor a Vörös-tengerhez értek, majdnem ott ragadtak,
de szétvált a víz,
és a tenger fenekén átsétáltak az Ígéret Földjére.
Ez hülyeség.
A tó egy nap alatt megtelt.
Azonnal úgy döntöttem, hogy ebédnek valót teszek bele.
Van 250 ekkora szép barna pisztrángom a számodra.
A kedvenc halam.
Nem a szépségük, hanem az ízük miatt.
Még!
Tökéletes. Állj!
Lenyitom a hátulját, aztán odateszem ezt a csúszdát,
és azon fogjuk leengedni őket.
Értem. Tudok segíteni?
Mint a Countryfile-ban.
Hát... Lássuk, miben tudok segíteni!
Ott vannak, nézzétek!
Nem lesz bajuk, ha ilyen magasról leesnek?
Így kell csinálni. Biztosan láttad a képeket,
amikor a kanadai Nagy-tavakba pisztrángokat dobnak
-repülőgépekről. -Nem.
Csobbannak, amikor leérnek, de az nem baj.
Felébreszti őket, és mozogni kezdenek.
Ha gyengéden teszed át őket,
oldalra fordulnak, és lesüllyednek a tó aljára.
Mi?
-Mint a birkák, csak uszonyosok. -Igen.
Rendben, megnyitom a Chipping Norton-i Víziparkot!
Ezt nézzétek!
Nem hiszem el.
Nézzétek, ugrálnak! Boldog halak!
Azok.
Most már csak arra kellett ügyelnem, hogy életben maradjanak,
ami a múltamat tekintve nem volt egyértelmű.
Régen apámnak volt egy halastava,
és imádott esténként kimenni,
kaját szórni nekik, és csak nézni a pontyokat.
Egyik karácsonykor azt gondoltam:
"Megvan a tökéletes ajándék. Több ponty."
Így hát vettem pár tőpontyot.
Nagyon szépek voltak.
Nagyon örült nekik, betettük őket a tóba,
aztán rájöttünk, miért becézik őket szellemhalnak.
A víz alatt teljesen láthatatlanok voltak.
Nem is látszottak a halak, amiket vettem.
Egy héttel később eltűnt az összes többi ponty.
Utánanéztünk a tőpontynak egy könyvben, mert akkor még nem volt internet.
Kiderült, hogy a tőponty más pontyokkal táplálkozik.
Tehát vettem láthatatlan halakat, amik megették a látható halakat.
De most nem volt idő pesszimizmusra, hiszen a tó hatalmas volt,
és ez még nem volt minden.
Végre valami jó hír a gátról.
Tartja a vizet.
Mennyi időbe telt, három hétbe?
Tönkrement két ingem, négy farmerom,
elrontottam Kaleb két aksis fúróját,
de sikerült.
Nézzétek!
Az igazság az, hogy a szivárgó gát volt az egyetlen szépséghiba
az amúgy elég sikeres vadítási projektben.
Az elmúlt pár hét alatt otthont adtam baglyoknak és vörös vércséknek.
Beengedtem a napfényt az erdő aljára.
Több vadvirágom lett,
és egy kis termőföldet visszaadtam az anyatermészetnek.
Kétség sem fért hozzá,
hogy mindez jobb környezetet eredményezett a rovarok számára.
És pont ez volt a lényeg.
Annak ellenére, hogy több ezerbe került, imádtam.
Most már csak az hiányzott, hogy Charlie vállon veregessen.
Itt is van.
Helló, hogy vagyunk?
Nagyon is jól!
Várom, hogy elmondd, mit tettem rosszul
-a fontos munkám során. -Nem, ez...
Remekül néz ki.
Végre kimondtad!
-Azt mondtad... -Tudom.
Jó munkát végeztem.
Amikor jobban belegondoltam, rájöttem,
hogy több ok is volt az ünneplésre, nem csak ez.
Mondhatok annyit, ha szabad,
hogy ez volt a legnedvesebb vetési időszak? Egyetértesz ezzel?
-Amire emlékszem. Igen. -Jó.
Itt volt a Brexit.
Mindezek ellenére az első évemben, teljes újoncként,
egy kis segítséggel tőled és Kalebtől,
sikerült minden magot elültetnem,
-amit kellett. -Igen.
Az őszi búza jól néz ki.
A téli árpa is.
A repcét nem ették meg a galambok.
Mintha a tanárom jókat mondana rólam.
Nagyon jól sikerült.
Végeztünk ezzel a visszavadítási, tereprendezési projekttel.
Most az egyszer minden jól megy,
és ha semmi más nem sül el balul, nem is leszünk mínuszban.
-Minden jó irányba halad. -Pontosan.
A KÖVETKEZŐ RÉSZBEN
Ez egy globális járvány.
Itt az ideje, hogy mindenki felhagyjon a lényegtelen kapcsolatokkal.
Hogy vagy?
Be vagyok szarva.
A 60-at taposom,
elszívtam életemben vagy háromnegyed millió cigit.
Tüdőgyulladásom volt, sebes a tüdőm.
-Ha elkapom... -Nincs sok remény.
A feliratot fordította: Kohl János
Kreatív szerkesztő: Csonka Ágnes