FERMA LUI CLARKSON
CAPITOLUL 3 LA CUMPĂRĂTURI
Deși ploile de toamnă intense mi-au dat peste cap
planurile de agricultură,
în unele zile, ieșea soarele
și Kaleb putea să muncească pământul.
Într-o astfel de ocazie rară, am stabilit că trebuie să ne răsfățăm.
Sunt în drum spre magazinul agricol local,
ca să iau ce îmi trebuie pentru prânzul plugarului.
Și am ajuns.
Ați ajuns la destinație.
Așa...
Câteva roșii,
șuncă, plăcintă cu carne de porc.
Stai, brânză.
Aveți brânză Jarlsberg norvegiană?
- Nu. - Cheddar?
Avem o brânză cheddar minunată, dacă vă place gustul puternic.
Astea chiar sunt de la ferma Daylesford și vândute în magazin?
Da, exact.
Nu e nimic de văzut acolo.
Uite ce ne mai trebuie: o franzelă cu coajă crocantă, unt.
Da, prânzul plugarului în sacoșă.
- Perfect. Mulțumim mult. - Eu vă mulțumesc.
- Cât costă? - 83,44£, vă rog.
Pe astea le pun deasupra.
Deci puțin mai mult.
Optzeci și trei? 30...
Patruzeci. Aici sunt 90.
Vă trebuie bonul?
Da, fiindcă altfel nu mă crede nimeni.
Mulțumesc.
FERMĂ BIO
Totuși, s-a dovedit o investiție înțeleaptă,
fiindcă, în drum spre casă,
mi s-a aprins un beculeț de cinci milioane de wați.
Un magazin agricol... De ce să nu deschid și eu unul?
Dacă pun un șopron undeva
și îl umplu cu ceea ce produc la fermă...
Nu e o idee rea.
De fapt, era o idee strălucită
și chiar mă gândisem la un amplasament.
Terenul ăsta e liber, nu-l folosesc în agricultură.
Acolo e un drum și o poartă, deci accesul e bun.
Și chestia cea mai tare... Veniți să vedeți ce e după copacii ăia.
Prin portița asta de aici,
un spațiu pentru rulote.
Clienți nenumărați care vin și pleacă
și care nu vor putea să spună nimănui
că magazinul meu e prost, dacă va fi așa.
Nu mă va vorbi nimeni de rău.
După ce am stabilit locul, l-am sunat pe Alan,
constructorul meu de 25 de ani, să inspecteze locul.
Trebuie să pornim din brațul ăla de acolo,
să fii pe linia dealului din partea aia
și orientat spre colțul ăla.
N-aveam încă toate aprobările de construcție,
dar Alan a zis că, totuși,
ne puteam pune pe treabă, îndepărtând câțiva centimetru de sol de la suprafață.
Cojim solul ca să vedem ce-avem. Terminăm asta
și e totul pregătit.
- Nu fur startul, nu-i așa? - Nu.
- Nu încalc legea? - În niciun caz.
Prin urmare, m-am cocoțat imediat
pe locul șoferului din excavatorul mare al lui Alan.
Da, ia uite!
Începem!
Mașina mea! Vai, Doamne!
Drace!
Frumos și neted. Desprinde doar iarba!
Prea adânc!
Nu așa de adânc!
Calitățile mele de excavatorist s-au dovedit execrabile.
Ce mama dracului? Parcă e o piscină.
După ce Alan mi-a propus să mă duc și să fac altceva,
m-am dus să verific parcela mică și experimentală de cartofi,
pe care îi plantasem la plesneală cu câteva luni în urmă.
Am cultivat ceva!
Încă unul!
Sunt cu milioanele! Sunt vreo cinci.
Ia uite!
Încă unul.
În timp ce săpam, a venit și Charlie cel Vesel.
Sunt cartofi buni? Știu că ăla e pentru copt.
E grozav, iar ăștia sunt noi.
- Ăla e pentru salate. - Sunt toți la fel.
Sunt cartofi Melody, o varietate bună. Vor fi foarte buni.
Problema e că mi-a luat o jumătate de oră să sap doar până acolo.
Am umplut o găleată. Câte găleți umplu de pe toată parcela?
Ar trebui să recoltăm în jur de 14, 16 tone la acru.
- Avem aproape doi acri aici. - Ai zis 14 tone?
- Da. - Recolta de aici?
- Din doi acri? - Da.
O grămadă de chipsuri.
Aș putea să-i vând la magazinul agricol,
numai că încă nu l-am construit și n-am primit autorizația.
Dacă o să construim magazinul agricol în aproximativ șase săptămâni,
dacă primim autorizația de construcție săptămâna asta...
- Da. - Țin cartofii ăștia șase săptămâni?
Îi putem ține șase săptămâni.
Cum pot să-ți țin șase săptămâni fără să se strice?
Ar trebui să tundem tufele, nu să le stropim.
- Cu o mașină de tuns iarba. - Da. Până în capăt.
Deci tai tufele cu frunze, iar ei rămân inactivi în pământ.
Rămân în pământ și li se întărește coaja.
- Ceea ce e bine? - Da.
Vor putea fi păstrați mai multă vreme.
Kaleb mi-a împrumutat utilajul lui de tuns iarba
și, după ce mi-a explicat cum merge...
Bine. Ai picioarele pe pedale. Acum apasă iar.
... am pornit la treabă.
Da!
Tai frunzele cartofilor mei.
În acest fel, cartofii nu vor continua să crească,
ci vor rămâne inactivi în pământ.
Mamă, ce tractor bun!
- Jeremy, mă auzi? - Da, te aud.
Poate vrei să cobori utilajul la sol. S-ar putea să te ajute.
Greșeala începătorului.
Da, știam. Acum o să mă întorc de unde am pornit
și o să cobor utilajul de tuns,
fiindcă am impresia că o să fie cu totul altceva.
Așa a fost! În sfârșit, făceam treaba.
Se descurcă bine.
Cu cartofii îngropați frumos în pământ,
puteam să mă concentrez pe alte produse pentru magazin.
M-am documentat puțin și am aflat că satul Chadlington
a fost numit după Sf. Chad, sfântul protector
al puțurilor și al izvoarelor.
Și-apoi, întregul sat își lua apa de băut
de la izvoarele acestei ferme.
Dar, într-o noapte, în 1972,
consiliul apelor i-a trecut pe toți la rețeaua de distribuție.
Și s-au supărat foc. Lumea era furioasă.
S-au dus să-i ia la întrebări pe cei din parlament.
Postul local de televiziune a trimis un reporter la Chadlington
ca să relateze despre subiect. Am o înregistrare aici.
O lecție interesantă de democrație aici, la Chadlington.
E Chris Tarrant. Chiar el e.
Așa a început.
Se pare că autoritățile pot furniza ce vor prin robinetele sătenilor,
dar, dacă nu le toarnă apa pe gât cu forța,
n-au cum să-i facă s-o bea.
Dnă Cooney, dv. beți apă de izvor.
Ce are atât de special?
E pură. Nu vreau mizeria aia a lor.
Ce nu vă place la apa de la robinet?
E oribilă.
Aveam un acvariu de pești tropicali,
le-am schimbat apa și au murit toți.
Se amestecă cu lăturile din Temple Guiting și Bourton-on-the-Water.
Ajung toate lăturile în ea.
Localnicii vor să bea doar așa ceva.
Au făcut-o de-a lungul secolelor, ceea ce e frumos.
Mi-a suflat povestea cu apa din Chadlington,
mi-a suflat și emisiunea Vrei să fii milionar?
Trăiesc în umbra lui.
Dar cine râde la urmă râde mai bine,
fiindcă voi readuce apa de izvor în Chadlington.
Vreau să văd izvorul ăsta, fiindcă n-am acordat atenție
izvoarelor până acum.
Prima sarcină a mea și a Lisei era să luăm mostre pentru testare.
O iei direct de la ieșirea din pământ?
Da.
Exact ce fac și cei de la Perrier.
E foarte bună.
Ia uite ce repede se umple sticla de aici!
Mă gândeam că am putea angaja oameni în vârstă, cu contracte speciale.
Aduc mai mulți pensionari la gura cascadei,
cu sticle pe care să le umple.
Ar fi fantastic, iar cei în vârstă ar câștiga niște bani.
Primești o decorație pentru așa ceva.
După ce am dus mostrele la laborator, mi-a mai venit o idee.
Aici am o plantă de wasabi,
cunoscută și ca aurul verde,
fiindcă, la magazin, asta costă 52£,
adică o jumătate de tonă de morcovi.
Ca să ajungem la partea comestibilă, trebuie s-o cojim.
În general, pasta de wasabi verde și iute din restaurantele japoneze
e făcut din muștar și hrean,
la care sunt adăugați îndulcitori și coloranți artificiali.
Asta e adevărata plantă!
Dacă aș reuși s-o cultiv,
aș frunzări cataloage cu G5 cât ai zice pește.
E fantastic!
E aici. Iar acum e aici.
Nu e ușor să cultivi wasabi.
Are nevoie de un curs rapid de apă, care să aibă temperatura corectă
și nivelul corect de pH.
După ce am găsit un pârâu potrivit,
a trebuit să pregătesc patul germinativ, pentru care aveam nevoie de un utilaj.
Motor cu un cilindru,
de 0,16 litri, viteza maximă: trei.
O să-i spun James May.
Am plantat în jur de 100 de plante de wasabi.
Dacă rezistă toate...
aș câștiga vreo 5.000£ pentru rădăcini
și încă 1.000£ pentru frunze, probabil.
Și e mai mult decât câștigi
dintr-o sută de hectare de grâu.
Așa face omul bani.
A trebuit să întrerup munca la magazin,
fiindcă Charlie mă tot bătea la cap
că las utilajele în aer liber.
Așa că am luat măsuri împotriva furturilor împreună cu noul meu paznic,
Gerald, zidarul.
Ți-am zis că pot să-l duc.
Dumnezeule!
Hai, ticălosule!
Bine.
Așa.
Da.
Bine.
- Uite, e 17.40. - Bine.
Să nu trimită o patrulă după tine de la Chequers,
mai bine pleci acum.
Mă bucur că ne-am văzut. Mulțumesc.
Bine.
Utilajele mele erau acum în siguranță.
Urma să am și marfă pentru magazin,
iar autorizația de construcție urma să vină în curând.
A mers totul bine, până când...
Poftim?
Am primit vești proaste de la primărie.
Sătenii n-au fost de acord cu construcția magazinului.
„Din următoarele motive...”
Plângerile includ riscul de a schimba satul,
riscul de a prejudicia magazinele din sat.
E un sătuc de modă veche.
Lumea nu prea e amatoare de așa ceva.
Suntem buimăciți de situația asta
și nu știm niciodată ce-o să facă Jeremy.
Și-a aruncat casa în aer.
Au lătrat câinii, iar lumea a crezut că venise sfârșitul lumii.
Charlie mi-a trimis repede un e-mail să-mi explice
cum ar trebui să ripostez.
„Deși nu sună bine la prima vedere,
„am propus să trimitem un plan de afaceri
„care să liniștească lumea.”
„Ce e un plan de afaceri?” Exemple de planuri de afaceri.
„Prioritățile și nevoile clienților.
„Acces până la magazin, produse și servicii,
„vânzări, prețuri și marje.
„Un plan strategic de acțiune...” Îmi ia o săptămână!
Am introdus toate expresiile pe care le-am auzit în Ucenicul,
am trimis planul de afaceri și, incredibil, a funcționat,
deoarece, curând după aceea, am primit autorizația de construcție.
Răstoarn-o pe aia de acolo, Brad. Aruncă totul jos.
Deci Alan putea să înceapă, în sfârșit, să construiască.
Netezește-l acolo.
Vin cu excavatorul să-l mutăm. Scoate roabele alea!
Dar era în urmă cu o săptămână,
iar pentru cartofi ar fi fost prea târziu.
Și, de parcă n-ar fi fost de-ajuns, s-a întors iar vechiul vrăjmaș.
Măiculiță!
Cum se poate construi ceva în condițiile astea?
- A fost vreodată mai ud de-atât? - Niciodată.
O să ni se jupoaie picioarele.
Nu, problema mea e că am tone de cartofi,
dar n-o să mai reziste mult. Deci cât mai durează?
„Cât mai durează”?
Dacă se îmbunează vremea, vreo opt săptămâni.
Nu, nu se poate.
A plouat zile în șir.
Și, când s-a mai potolit,
așa arăta fundația magazinului.
Acum trei săptămâni am săpat fundația pentru magazin.
Și uite... ce s-a întâmplat.
Mă mir că n-au venit cei de la mediu,
ca să-mi spună că am un lac ilegal.
După ce am primit autorizația,
au urmat cele mai mari averse de ploaie...
de la ultimele mari averse.
Merge ceva bine la o fermă?
După ce s-a ales praful de termenele de construcție,
acum cel mai important era să nu mi se strice cartofii.
Trebuiau săpați și adunați, deci îmi trebuia un utilaj.
În zona asta, unde nu cultivă nimeni cartofi,
n-a fost așa de simplu să-l găsesc.
Dar, spre marea încântare a lui Kaleb, am reușit.
Zici că e o găleată ruginită.
Adică...
Măi să fie!
Cauciucuri vechi și dezumflate.
Astea s-au înțepenit. Va trebui să le încălzesc puțin.
Asta trebuie unsă. Uite unsoarea veche.
S-a mucegăit și arată ca naiba. E o vechitură.
În cele din urmă, a încetat să se mai vaite și s-a pus pe treabă.
Cu ajutorul unor puști din sat, a început munca lentă și covârșitoare.
Am adunat din capătul ăla de-acolo până aici...
- Da. - ... în vreo patru ore.
Și mai avem tot restul câmpului.
Și trebuia să ne grăbim.
Uite, ăsta s-a înnegrit.
Da, și ăsta, la fel. E și moale.
În final, muncitorii au salvat 16 tone de cartofi
și, în afară de câțiva pe care i-a vrut șeful pazei,
i-am dus pe toți într-un hambar, la loc răcoros și întunecat.
Așa am avut timp să mă apuc de următoarea afacere
pentru magazinul agricol...
- Câte găini cumperi? - Șaizeci.
... ouăle.
N-o să le zicem găini crescute în aer liber.
O să le zicem găini antrenate în aer liber.
Așa le zic în Vietnam.
Sună mai bine decât „crescute în aer liber”.
Da, îmi place.
Mă gândeam să construiesc un rând de cotețe mici
de partea asta a pădurii.
Să încep de aici, nu?
Da.
Să poți lua ouăle de pe partea asta,
dar găinile să poată ieși pe partea aia și să se ducă în pădure.
Va trebui să refacem gardul ăsta
și să punem sârmă în exterior pentru găini.
- Cum să intre vulpile acolo? - Ca vulpile.
Pun pariu că intră în cel mult 20 de minute.
Și cât trebuie să fie de înalt gardul?
Vreo doi metri.
A doua zi, ne-am întâlnit iar ca să construim gardul.
Ține-o la capătul stâlpului, să-l nivelezi.
Cu o unealtă pe care Kaleb o numea...
... ucigașul de oameni.
Și haide!
E rândul tău.
Mai sus.
Nu se mișcă deloc.
Mai scutește-mă!
Încă puțin. Așa.
Arde.
Bravo! Acum, următorul.
Aduci tu ăla? Eu iau ăsta.
Ne mai trebuie un stâlp. Ne trebuie mai multe.
Ne vedem în capăt.
Ia două dacă poți!
Și ziua a continuat sub bubuiturile unui Ant Middleton de la țară.
Mai sus. Așa, acum. Trei,
patru, cinci.
Încă două. Hai!
Ce tot țipi la mine în dimineața asta? Ține!
Tu adu scara și nivela, eu iau ăsta
și ne vedem la următorul stâlp.
- Gata? - N-am ajuns nici măcar la jumătate, nu?
Nu.
În cele din urmă, am terminat Jurassic Park.
Apoi, a venit vremea să montăm cotețele comandate de Lisa.
- Sunt frumoase, nu? - S-ar potrivi perfect
pe plajele Camber Sands sau Tobermory.
- Erau așa sau cu tencuială zgrunțuroasă. - Iar eu am adus păsările.
- Hei! - Șaizeci de pui rasa Burford Brown.
Bine, hai să vedem cum îi distribuim.
Putem pune 20 acolo, 12 aici. Douăzeci.
Treizeci, 40, 50,
trei, opt. Șapte în ultima.
- Nu te ascultam. - Bine, o fac eu.
E clar că găinile nu erau încântate
să trăiască în LEGOLAND.
Ce vioaie sunt!
Jeremy, nu reușești fără mâncare.
Ba da.
- Cum? - Uite!
Sunt dresor de păsări.
M-ai ciupit!
Uite cum se face!
E o lecție importantă. Te faci că nu te interesează.
Mergi agale, te uiți în partea cealaltă.
Și-apoi, în ultimul moment, te arunci...
Fir-ai a naibii!
Până la urmă, am băgat toate găinile
în noile case.
Iar Lisa a avut și o surpriză pentru mine.
Închide ochii și întinde mâna.
- Un ou? - Primul ou, da.
L-au depus în ladă.
- Un ou! - Da.
Găinile fac ou prin fund
sau prin vagin?
Și zici că ai urmat școala publică?
Dacă o să caut așa ceva, Jeff Bezos o să-și facă griji pentru mine.
Așa e.
Producția de ouă pe scară largă era iminentă.
Și speram să fie și apa de izvor îmbuteliată.
Fiindcă, la birou, sosise o scrisoare importantă.
Astea sunt...
rezultatele eșantioanelor cu apa de izvor.
Am testat apa ca să vedem cum e și cât e de potabilă.
Practic, zice ceva despre E. coli.
„O bacterie din intestinele animalelor și ale oamenilor...
„Unele tulpini pot provoca diaree, intoxicații... Pneumonie.”
Am izvorul unu fără E. coli.
La fel și izvorul doi.
Ideea e că izvoarele
unu și doi, pe care vreau să le îmbuteliez, sunt bune.
Dar erau și vești destul de îngrijorătoare.
O clipă!
„Bacteriile coliforme din eșantion
„indică prezența fecalelor în sursa dv. de apă.”
Iazul care alimentează casa mea
este plin cu orice, în cantități uriașe.
Așa se explică de ce mănânc rahat.
Cu asta m-am hrănit în ultimii ani.
E un torent de baligi.
Fiind îngrijorat acum că n-o să apuc
să deschid magazinul agricol,
m-am dus în sala de filtrare a apei din casă.
Stai așa. E mocirloasă.
Vai, Doamne!
Ia uitați cum ar trebui să arate.
Așa...
Uitați cum arăta acum trei luni.
Iar acum arată așa.
Am băut chestia asta.
Am băut spurcăciuni și fecale.
Bine că Lisa e la Londra azi. N-o să-i spun...
N-o să-i spun ce s-a întâmplat.
Așa e cel mai bine. Îi zic că e totul în regulă.
Mai erau și alte vești proaste,
fiindcă, deși erau în depozit...
cartofii mei începeau să se strice.
Dacă te uiți dedesubt, sunt mulți putreziți aici
pe care trebuie să-i aruncăm.
Da, uite-i pe ăștia...
Îmi pare rău, dar sunt fleșcăiți, sunt moi și urâți.
Trebuia să încep imediat să-i vând.
Dar magazinul agricol nu era nici pe departe gata.
În aceste momente disperate, mi-a venit o idee disperată.
CUTIA CINSTEI - CARTOFI LOCALI UN CARTOF 15 P - 6 LA 0,80£
COȘ CU CARTOFI! UN CARTOF - 15 PENNY
Bună dimineața!
Costă 15 penny și ăsta, dar și ăsta.
Ăsta-i singurul dezavantaj al planului.
Aici sunt cartofii, acolo sunt pungile.
Bine.
LĂSAȚI BANII ÎN SERTAR!
Se pare că cutia cinstei a atras oameni cinstiți.
În general.
Cineva mi-a lăsat un dop de sticlă.
Fiindcă e un...
Dar alții chiar mi-au lăsat bani.
Am câștigat...
doi, trei, patru, 5,35£.
De care sunt, de copt?
Ia uitați-vă!
Avem și foarte mari, și foarte mici.
- Îi iau pe cei mari, ca să-i coc. - Câți vreți?
- Șapte. - Șapte?
Minunat. Ia uite!
M-am îmbogățit!
Dar n-aveam cum să vând 16 tone de cartofi
dintr-un fișet cu sertare.
Aveam nevoie de un magazin terminat.
Și, în privința aia...
aveam vești bune, fiindcă, în sfârșit, începea să prindă formă.
- Ia uite ce-am făcut azi-dimineață! - Azi-dimineață?
Ne-am apucat de partea cealaltă ieri, pe ploaie.
Uite ce-am făcut ieri!
- Alan cel cu vremea bună. - Da.
Arată bine, nu? Cu bolțarii ăia.
- Îmi plac bolțarii. - Sunt frumoși.
Sunt mari și frumoși. Am găsit unii frumoși.
Ca să semene cu hambarul ăla de acolo.
- Da, corect. - Da.
Trebuie să mă duc la oi. Neapărat.
Cred că te țin de vorbă și nu vreau să te încetinesc.
- Adu și niște cartofi. - Bine.
- Îți opresc și ție câțiva. - Bine, îți aduc cartofii.
Te rog.
Tocmai când să plec, Alan și-a amintit
că mai are nevoie de ceva.
Încă ceva înainte să pleci:
trebuie să tragem apă și curent din zona cu rulote.
Deci trebuie să vorbim cu ei.
E proprietatea Clubului Campinguri și Rulote.
- Da? - Și suntem în bune relații,
am fost mereu drăguț cu cei cu rulote.
- Minunat! - Am spus mereu lucruri amabile.
I-am văzut cum fac când iau foc.
Da, trebuie să-i convingem, nu-i așa?
Mă ocup eu.
Cei de la Clubul Campinguri și Rulote
mă lăsau să mă branșez la rețeaua lor de apă și curent
dacă le dădeam ceva în schimb.
Salut! Sunt Jeremy Clarkson.
După cum am susținut mereu, vacanțele cu rulota sunt fără egal.
Acest loc oferă membrilor Clubului Campinguri și Rulote
accesul în natură la doar 41£ pe an.
Cred că se luminează.
Și e un loc minunat unde să vă bucurați de o cină în aer liber
sau de puțin sport, cu oameni de toate felurile.
Haideți aici! Lăsați tristețea post-Brexit
și veniți să vă faceți vacanța pe un câmp autentic britanic.
N-o să regretați. Noroc!
După ce am făcut branșările la apă și la curent,
arăta totul bine. După care...
Nu e bine.
Locul unde se construiește magazinul agricol...
Am verificat titlul de proprietate
și există o clauză
care îți restricționează uzul.
Poftim?
Am adus o hartă. Magazinul e în construcție aici.
MAGAZIN
Alea sunt delimitările terenului meu?
Da.
DELIMITĂRI
Și există un colț mic de teren...
Aia nu e poarta mea.
POARTĂ DE ACCES
Avem drept de acces
și drept de utilizare a întregului colț de teren,
dar exclusiv în scopuri agricole.
- Putem construi magazinul agricol... - Dar nu pot veni clienții.
... nu pot veni clienții.
A PUS-O
- E o porțiune mică. - Da.
Trei metri. E doar poarta.
Practic, doar poarta și un colț la terenului.
Vreo zece metri pătrați, cum ai spus.
Fir-ar să fie!
A trebuit să mă duc să-i găsesc pe sătenii care erau proprietarii porții,
sperând să nu fie cei
care se opuseseră construirii magazinului la început.
Și ia ghiciți...
Nu erau ei!
Și-au dat acordul să poată ajunge clienții la magazin,
așa că puteam continua munca.
Bine, răstoarn-o acolo, Brad.
Dă roabele la o parte!
Într-un final,
cu o întârziere de patru săptămâni, clădirea a fost terminată.
E ca Fortnum & Mason.
- Ca ce? - Nu-mi zice că nu știi ce e.
- Habar n-am. - E un magazin pe Piccadilly, la Londra.
- Ai făcut-o intenționat. - E ca Harrods.
- Pe Harrods îl știm. - E la fel.
Mutăm astea de aici, nivelăm terenul
și suntem gata. Cu toaleta ce facem?
Trebuie s-o facem. Vin și oameni în vârstă.
Mă duc să caut câte ceva de vânzare.
Ploaia asta nu se mai oprește.
Nu s-a oprit de opt săptămâni.
Să-ți spun ceva: asta înseamnă încălzire globală.
Și tu te-ai ocupat de curse de mașini toată viața.
Scuze, aia ce mașină e?
Nu, eu am o dubă electrică.
Tu și alții ați mers de colo-colo cu mașinile alea timp de 30 de ani
și ați distrus lumea pentru generațiile viitoare.
Ce aberație! Vai, Doamne!
Bine, hai să facem asta acum.
Să luăm țevile.
Închide ușa, Jason, să n-o stricăm.
Adevărul e că mai erau multe de făcut până când structura devenea magazin.
Luke, du mizeria aia de aici.
Dar, cu fiecare oră, cartofii mei putrezeau tot mai mult.
Fazanii îmi mâncau wasabi.
Vulpea dădea târcoale cotețelor.
Iar vânătorii pe care i-am adus erau obligați prin lege
să facă altceva când trecea vulpea pe acolo.
Eram tot mai presat de timp.
În seara aia, am hotărât că magazinul agricol Diddly Squat va fi inaugurat,
fie ce-o fi, în acel weekend.
Trebuie să aducem cutiile pentru legume în magazinul agricol.
- Da. - Trebuie să montăm reclamele.
- Bine. - Trebuie să amenajăm magazinul.
Ce vrei să fac eu? Și când e inaugurarea magazinului?
- Mâine, la ora 14.00. Știu. - Cât e ceasul?
- E 9.40, vineri. Deschidem mâine. - Și trebuie să facem toate astea?
Altfel, putrezesc cartofii.
Dacă nu deschidem acum, rămânem fără cartofi.
- Putrezesc toți cartofii. - Da.
Kaleb s-a dus repede să facă pancartele,
iar eu m-am dus cu Lisa la magazin,
ca ea să înceapă amenajarea, iar eu să testez parcarea.
MAGAZIN AGRICOL
- A intrat adânc. - Nu e bine deloc.
- Ești gata? - Da, stai!
- Da! - Minunat! În sfârșit!
- Ești gata? - Da, hai!
- Unde e chiuveta? - Poftim?
Îți trebuie chiuvetă pentru clătire.
N-avem chiuvetă. Avem robinet.
Dar să nu ne împotmolim acum
pentru un sistem de evacuare a apei, căci am făcut economii.
Arată fantastic. Pare mai mare cu acoperiș.
Da.
Am lăsat-o pe Lisa să zugrăvească pereții,
iar eu m-am dus să-l ajut pe Kaleb să monteze pancartele de publicitate.
Câți oameni vin sâmbătă?
Bună întrebare!
Ți-ai făcut reclamă în Chipping Norton News?
- Nu, fiindcă mi-am dat seama... - Rețele sociale.
Rețele sociale. Pe Twitter am 7,1 milioane...
- Drace! - ... de followeri.
Ce faci pe Twitter? Eu nu-l folosesc.
Nimic. Twitter e doar o ocazie
pentru oamenii de stânga să-și exprime ideile tot mai de stânga
celorlalți oameni de stânga.
Nu știu dacă un magazin agricol...
- Dar e vegetarian, nu? - Da, așa e.
Vezi? Asta merge pe Twitter.
- Acum devin toți vegani. - Îi atragi cu așa ceva pe Twitter.
O să vină cu subsuorile lor urât mirositoare
și o să stea la coadă, dacă scriem așa.
După ce am scris pe Twitter,
Kaleb a venit cu o propunere à la Kaleb
despre cum să folosim cartofii nevânduți.
Chiar poți să te duci și să te bați cu cartofi.
Te duci acolo, te îmbeți și te bați cu cartofi cu ceilalți.
Poftim? Te duci să petreci și apoi ce faci?
Începi așa: „Salutare! Ce mai faci?”
Apoi, pe la ora 22.00, gata.
Începi să arunci cu cartofi.
Cine-s aruncătorii ăștia de cartofi de pe aici?
Nu pot să zic,
fiindcă o să spună că i-am pârât.
Și o să arunce toți cu cartofi în ei intenționat.
Viețile noastre sunt foarte diferite.
MAGAZIN AGRICOL INAUGURARE - SÂMBĂTĂ
După ce am montat reclamele, ne-am întors la magazin...
ca să ajutăm cu toaleta portabilă.
E foarte frumoasă, nu-i așa?
Deci o punem jos.
Dar dacă o dărâmă vântul?
Ar fi mai bine s-o proptești cu niște greutăți.
Noroc, amice!
După ce-am pus toaleta la locul ei, m-am dus după Michael O'Angelo.
- Jeremy? - Da?
Am vorbit cu mama și i-am trimis un video cu ce fac.
Și ea mi-a răspuns pe WhatsApp.
„Vai, Doamne, oprește-te imediat!
„Trebuie să pregătești cărămizile înainte să le vopsești. Caută pe Google.”
Și am căutat.
Trebuie să faci un amestec de ciment și apă
și să pregătești pereții cu el.
Da, dar zicem că am vrut efectul ăsta.
N-avem timp. Magazinul se deschide...
- Oricum e prea târziu. - ... peste 24 de ore și zece minute.
Am lăsat-o pe Lisa la treabă
și m-am dus să adun ouăle de vânzare.
Unu, două.
Nu, niciunul.
Unu.
Ultima ocazie, 59 de găini...
Unu. Ce faceți?
Sunt doar 11 ouă.
Ajung pentru un picnic, nu pentru un magazin.
După ce le-am muștruluit pe găini, m-am întors la magazin...
și am ajuns exact când venea să mă viziteze Charlie cel Vesel.
Când veneam încoace, mă întrebam de ce ai construit într-un loc așa vântos.
Ai dreptate. Dar suntem lângă clienți.
Clar.
Apoi Charlie m-a informat
că n-o să pot vinde carnea oilor sacrificate deunăzi.
Nu pot vinde carnea?
Nu, până când nu primești aprobarea de la Siguranța Alimentară.
Carnea congelată...
Carnea congelată trebuie să rămână nevândută până când...
Cred că vine tipa săptămâna viitoare.
E tipa care nu poate veni joia și vinerea?
Da, cei de la primărie nu pot trimite pe nimeni.
De ce?
Fiindcă ea lucrează de luni până miercuri.
Suntem în 1974? Am dormit și m-am trezit în anii '70?
Haide!
Înăuntru, bombele birocratice ale lui Charlie au continuat să cadă.
Lisa zice că aici am putea avea o zonă de servit cafeaua.
- Lumea poate sta la o cafea. - Modificăm planul.
Dar un loc pentru foc? Am nevoie de autorizație?
Nu, de o evaluare a riscului.
Pot să scriu afară: „Nu călcați pe foc.”
„Nu vă așezați în foc.”
E bine. „Nu atingeți focul.”
Practic, zic: „Hei, clientule, cred că ești nătărău.”
Bine că am scăpat până la urmă
de birocrație și m-am grăbit să termin magazinul.
O să meargă.
Avem așa de multe de făcut!
Drăcia dracului!
A doua zi, vremea nu era așa,
ci era rece și mohorâtă
și încă mai aveam unele chestii de rezolvat.
MAGAZIN AGRICOL
- Sunt ouă foarte bune. - Dar ai făcut testul pentru salmonelă?
- Poftim? L-am făcut? - L-ai făcut?
Arată foarte bine.
Arată fantastic. O deschid pe asta.
Ia uitați! Avem... Ia uite când e închisă...
- Nu! E un atelier de yoga. - Așa pare acum.
Dacă se vede doar atât, lumea o să creadă că facem yoga.
- Diddly Squat. - Cu ușa închisă,
e clar ce facem. Dar, când e deschisă,
o să vină femeile în leggingși să facă poziția câinelui cu fața în jos.
Avem o problemă cu apa de izvor.
Am comandat patru sticle de probă
și au sosit la timp pentru inaugurarea magazinului,
dar am ales o sticlă galbenă.
Și, după cum vedeți...
Eticheta e frumoasă, sunt mulțumit.
E limpede, dar...
zici că e un sumar de urină.
Pe măsură ce ne apropiam de ora zero,
totul începea să fie în ordine.
APĂ DIDDLY SQUAT N-ARE RAHAT ÎN EA
TOTUL GARANTAT NON-BIO!
NU CĂDEȚI ÎN GROAPA MARE
NU LUAȚI FOC!
CARTOFI - 51P/KG MAI IEFTIN CA ORIUNDE
Și eram gata să primim clienții.
Întrebarea era
dacă reclama mea de pe rețelele sociale
atrăsese pe cineva.
Gata, asta e!
Vă pot ajuta cu ceva? Vreți cartofi?
Aveți o mare varietate de cartofi.
Da, avem cartofi Melody.
Sunt delicioși pentru chipsuri și pentru prăjit.
- Bine. - Sunt fantastici și copți.
- Dar chipsurile sunt bestiale. - Acceptați American Express?
Visa.
Apoi, când începeam să intru în panică...
Sfinte Sisoe!
Măiculiță!
Nu, pe bune, ia uitați-vă acolo!
E o coadă lungă cât vezi cu ochii.
Doamne, ce am făcut?
- Ești bine? - Da.
Doar că au venit mai mulți oameni decât mă așteptam.
Soțul meu s-a operat, dar a venit să te vadă pe tine.
- Mulțumesc frumos. - S-a operat la coloană.
E o parcare pentru cei cu handicap.
PERSOANE CU HANDICAP
- Aveți ecusonul albastru? - Da.
Parcați acolo, am amenajat un loc special.
- Mulțumim. - Eu vă mulțumesc.
Și foarte multe persoane soseau pe jos.
Magazinul mișuna de oameni, iar Lisa fugea de colo-colo.
Bună ziua! Ce mai faceți?
Bună ziua! Ce faceți?
Între timp, eu consideram
că sunt mai folositor la întâmpinarea clienților.
- Putem să facem o poză? - Cum să nu!
- Ce scriu? - Pentru Curtis.
Poftim cartofii!
Costă 6,21£, dle. Poftim, 6,02£.
Sunt 6,72£.
Știe cineva cum s-a terminat Chelsea-Spurs?
- Cât? 2,20£? Bună ziua! Ce faceți? - Bine, mulțumim.
Poftim cartofii! Vreți și prăjitura?
De la ce ziar ești?
Cotswolds Gentleman.
- Cotswolds Gentleman? - Da.
Îmi face plăcere să apar în Cotswolds Gentleman.
Clienții se îngrămădeau, iar noi începeam să avem o problemă.
Parcarea devenea o mlaștină.
E o problemă.
Pentru mine, era reclamă proastă,
dar pentru Kaleb era o sursă de câștig.
Nu poți să le ceri bani oamenilor că-i tractezi din parcare.
Nu se face așa ceva.
Nu se poate. Nu e corect. E un magazin.
Ești aici ca să dai o mână de ajutor cu tractorul meu puternic.
- Da, așa e... - Îmi dai înapoi cele zece lire?
Nu-i da bani! Kaleb, dă-i înapoi...
- I-am dat 10£. - Vezi? E o idee de afaceri.
Ba nu, e hoție curată.
Pe măsură ce trecea ziua, clienții continuau să vină.
Sunt mai mult de trei kilograme, să zicem trei.
Ar fi mai simplu dacă ați avea card.
Vi-i duc eu la mașină, doamnă.
Mulțumesc.
Nu pot să vând carne, dar am niște carne de oaie.
Mulțumesc frumos. Vă costă 10£ să vă scot de acolo.
Dacă vrei carne, ți-o dau prin spate.
După o zi frenetică, venise momentul închiderii...
- Vă mulțumim că ați venit. - Mulțumim mult.
Să-i mâncați cu plăcere!
... și calculării câștigului.
40, 60, 80, 120.
Ne trebuie un aparat de numărat bani, ca Pablo Escobar?
Cum au traficanții de droguri, așa...
O sută cincizeci...
Cred că avem
în jur de 160, 170, 175.
- O sută șaptezeci și cinci? - Da.
- Circa 175£. - Numerar.
- Știu... - Am fost foarte ocupată...
- Și cu cardul cât am vândut? - Cât crezi?
Nu știu. Nu pot nici să ghicesc. 100£, 200£?
897,76£. Aproape am reușit.
Cât ai spus?
- 897,76£. - Plus 100...
- Plus 100... Ce tari suntem! - Vreo 170.
O sută...
Circa 170, deci peste o mie.
- Știu! - Sar în sus de bucurie!
- Sunt multe vânzări. - Dar mai sunt mulți...
Am vândut mulți cartofi.
Și ne-au rămas încă foarte mulți, Jeremy.
Nu mai conta, magazinul era pe hartă
și mai era și mâine o zi.
Deși se pare că nu mai era.
Mi-au închis magazinul.
Am în mână un document de la primărie.
Nu le place acoperișul de tablă.
Îl vor din ardezie.
Dacă ei nu-s mulțumiți, eu nu obțin autorizațiile.
Fără ele, nu pot să deschid.
Deci e afacerea care a durat cel mai puțin din istoria comerțului.
O să-mi iasă și mie bine ceva, într-o bună zi.
Trebuie să-mi iasă.
DATA VIITOARE
Mamă, ia uite!
Ecologiștii ar da pe spate de plăcere, nu-i așa?
Ce dracu' faci aici?
Subtitrarea: Aurelia Costache
Redactor: Cristian Brînză