FERMA LUI CLARKSON
CAPITOLUL 2 CU OILE
La ferma mea, cea mai mare parte a terenului e folosită pentru culturi.
Dar nu tot terenul.
Circa 120 de hectare sunt așa, naturale,
sălbatice,
pline de pășuni rare, cu flori
și albine.
Această porțiune a fermei e așa de ecologică, variată,
sustenabilă și bună pentru încălzirea globală...
încât DEFRA, care e Departamentul...
pentru ceva...
și Dezvoltare Rurală,
îmi dă bani
ca să nu cultiv nimic.
Tot ce trebuie să fac e să tund iarba o dată pe an.
Și-atunci mi-a venit o idee.
În loc să folosesc o mașină de tuns iarba,
de ce să nu folosesc oi?
Oile ar păstra terenul frumos și curat,
ar fertiliza solul și eu aș putea vinde miei pentru profit.
E un plan de afaceri genial.
Practic, sunt Alan Sugar în gumari.
După ce m-am hotărât să cresc oi,
m-am dus la un târg din apropiere să cumpăr o turmă,
dar am avut imediat o problemă.
Mă simt complet pierdut.
Sunt confuz. Nu știu...
Astea sunt la fel ca alea?
Acum știu cum s-a simțit mama când s-a dus să-și ia mașină.
Arată toate la fel.
Sau tata,
când asculta muzică pop.
Spice Girls, Led Zeppelin, tot un drac pentru el.
Ca să mă pot orienta în acest labirint lânos,
am apelat la Kevin de la National Sheep Association,
asociație a crescătorilor numită amuzant NSA.
Există și Creștere Intensivă de Animale?
CIA, FBI și NSA?
N-aș ști să-ți spun exact.
NSA. Sună nemaipomenit.
Ai mai crescut oi până acum?
Nu.
Deci vrei niște oi care să aibă grijă de tine, nu numai tu de ele.
Da. Astea sunt toate femele, nu-i așa?
Da.
Dacă o să cumpăr 80 de oi...
Da.
De câți berbeci am nevoie?
De 80?
Ți-ar putea ajunge și unul,
dar riști în cazul în care are vreo problemă.
Va trebui să le...
Da, aș fi precaut și aș lua doi berbeci.
Vrei să zici că un berbec fecundează 40 de oi?
Da, cel puțin.
Nu-i rău.
Și în scurt timp.
Apoi a trebuit să decidem ce oi ar fi mai potrivite.
După cum vezi aici,
avem multe oi din rasa North Country.
E o rasă bună de ovine, care o să aibă și ea grijă de tine.
Sunt mame bune.
Dau mult lapte, fac mulți miei,
fată destul de ușor...
N-ar fi rău pentru început...
Deci North Country,
ca în „nordul țării”...
Rasa North Country.
Bine.
Apoi a trebuit să ne hotărâm care sunt cele mai bune.
Ți-ai luat un catalog?
Nu.
Nu? Bine.
Îți trebuie un catalog cu liste,
ca să vezi ale cui sunt și unde sunt.
Astea sunt obișnuite cu gard electric.
Ai așa ceva?
Nu.
- Nu? Și cum faci ca să nu fugă? - Am ziduri.
- Pot sări peste zid. - Ba nu pot să sară!
- Păi, cât e de înalt? - Cam așa.
Nu-i zidul cu Mexicul.
Kevin mă asigurase
că rasa North Country e foarte calmă,
dar, când au intrat în țarcul pentru licitații,
au demonstrat că nu e tocmai așa.
Bine că măcar licitatorul era ușor de înțeles!
Dând din cap ocazional, se pare că achiziționez ceva.
O sută treizeci și trei. 134. 134,5.
Și chiar o făceam.
Da!
La sfârșitul licitației, plătisem o sumă uriașă de 11.000£.
Dar partea bună era că acum eram crescător de oi.
Treizeci, 40, 50, 60, 78.
Șaptezeci și opt de oi. Asta e.
Kevin îmi spusese că oile pot sări peste ziduri,
așa că a trebuit să cheltuiesc încă 2.700£
pentru un gard electric gata de asamblat.
Ei zic că trebuie
să înconjor terenul cu asta de trei ori.
Nici nu mă gândesc.
Doamne, ce deștept sunt!
Bine. Asta e?
Verde. Asta e împământarea, bine.
Roșu,
pe gard.
Iar astea se fixează pe baterie.
Ia să vedem!
Poate e de aici.
Fir-ai să fii!
Ce tâmpenie!
Bine. Acum asta.
Bine, gata.
De data asta, grădina zoologică intră în funcțiune.
După isprava inginerească,
eram pregătit pentru sosirea noii turme de oi.
Mamă!
Vin!
Ia uite!
Direct în hotelul meu.
Da!
- Asta e tot? - Da.
- Vor fi fericite? - Așa par.
Sigur vor fi fericite.
Ce va trebui să facem întâi? Să le deparazităm?
Da, întâi deparazitarea.
Și apoi îngrijirea.
O să am grijă de ele.
- Mulțumesc mult. - Bine.
Ai grijă! Mulțumesc. Drum bun!
- Bucură-te de ele. - Așa o să fac.
E chiar foarte plăcut.
E plăcut să te sprijini de poarta gardului
și să te uiți la oile tale.
După câteva zile de muncă cu tractorul,
mă întorc la oi pentru prima treabă importantă.
Bună, oilor!
Câmpul ăsta
pe care sunt oile acum e plin de fecale cu paraziți.
Oile au fost deparazitate,
au eliminat viermii,
iar acum trebuie să desfac iar tot gardul electric
și să-l reconstruiesc în altă parte,
ca să mut oile pe un câmp nou.
Pentru mânarea oilor se folosesc câini ciobănești.
Dar eu n-aveam așa ceva, așa că am găsit altă soluție.
Decolarea.
Sus,
jos,
răsucire.
Chestia deșteaptă la drona asta
e că a fost concepută pentru operațiuni de căutare și salvare,
așa că are un difuzor
care să transmită mesaje alpiniștilor și excursioniștilor rătăciți.
Dar eu am modificat mesajele, căci va fi o dronă pentru oi.
Gata?
Zboară de colo-colo, mână oile și latră la ele.
Ele cred că e un câine aerian.
Așa.
Hai să adunăm oile!
În ziua de azi, un câine ciobănesc foarte bun
ajunge și la 20.000£.
Și nu poți să-l folosești până nu-l dresezi.
Asta costă doar 2.500£.
Și au fost bani cheltuiți bine.
Uite, funcționează!
Ia uite!
Da, hai, prin poartă!
Se duc spre poartă.
Fără ajutorul partenerei mele, Lisa...
Pot să sară.
... le-am făcut să meargă în direcția corectă.
Hai, mergeți!
Da, fantastic!
În doar 25 de minute, am învățat să mân oile.
Jeremy, mergi prea repede. Nu pot să le opresc să nu se ducă în sat.
Drăcia dracului!
Mai încet!
Ce Dumnezeu... Opriți-vă!
Hai, sus!
Apoi, fără ajutorul echipei de filmat...
Repede!
... am reușit să le duc pe terenul nou.
O să fac infarct...
Ce rapide au fost! E bună chestia asta.
După cum știi, sunt un atlet bun,
fug repede, dar nu pot să țin pasul cu oile.
M-a luat pe nepregătite. Nu mă așteptam.
- Gardul e pornit? - Doar nu vrei să pun mâna?
Atinge-l ușor. Ia un fir de iarbă.
Bine.
- Dacă ții de capătul firului... - Da.
... o să simți o pișcătură ușoară.
Da. E pornit.
Tâmpitule!
- E pornit. - E vina ta, nu?
Vii tu la mâna mea!
Asta da muncă grea!
Deși eram epuizat, a trebuit să mă întorc iar la tractor
și n-am văzut oile două zile.
Vai, nu, e una oloagă.
Nu! Uite acolo!
Nu reușește să calce pe stângul din față.
Sunt două oi oloage.
Cum s-a întâmplat?
Cel mai nepericulos câmp creștinesc. De ce...
Foarte îngrijorat, m-am dus la biroul fermei
și am încercat să identific problema.
Dar a fost dezgustător.
Nu!
Prolaps uterin, prolaps pelvian.
Uger cu mastită severă.
Nu, nu vreau să am de-a face cu așa ceva.
Vreau să știu de ce șchiopătează, nu...
Nu șchiopătează pentru că le-a explodat vaginul.
În manualul ăsta sunt obsedați de vaginele oilor.
Afecțiuni podale la ovine.
„Apar ulcerații în vârful copitei,
„infecția se întinde de sub copită până în vârful acesteia.
„Cutia de corn se desprinde și cade...
„Se întinde pierderea părului.”
De ce nu pot avea și oile boli obișnuite?
Eram depășit de situație,
așa că, în ciuda costurilor, a trebuit să-l chem pe Delwyn, veterinarul.
- Salut! - Salut!
- Mersi că ai venit. - Pentru puțin.
- Sunt patru oi cu probleme? - Da.
Credeam că-s doar două.
Nu, prezintă niște inflamații.
- Uite că și sângerează. - E sânge!
Da. Eu zic să le dăm cu un spray cu antibiotic
și să le facem o injecție pentru durere.
Am doar 78 de oi și „am stricat” deja patru.
Nu fi așa de sever cu tine...
Nu cred că ar trebui să-ți faci griji.
Bine, te las să le administrezi antibioticele.
- Da. - Cât costă?
Așa, ca să-mi fac o idee.
O să mă gândesc la o cifră și o s-o dublez.
La câteva zile, după ce au păscut toată iarba de pe noul câmp,
trebuia să mut iar oile.
Iar, de data asta, am descoperit
că oile nu sunt numai animalele cele mai bolnăvicioase,
ci și cele mai neascultătoare.
Acum ignoră drona.
Uitați-vă deasupra! Un câine! Un câine fioros!
Și apoi, din senin, din iarbă verde...
Nu! N-o faceți! Proastele naibii!
Jos!
Se terminase luna de miere.
Nu, pe aici, hai!
Hei! Vă duceți iar în direcția greșită.
Parcă ar fi simțit că eram nou în tagma asta.
Nu! Se întorc!
Fir-ar al dracului!
Și aveau de gând s-o facă lată.
Drace! Ce Dumnezeu... Opriți-vă!
- Bine. - E bine?
Iată-ne în toiul nopții,
încercând iar să scoatem oile.
Oițe!
Ce mama dracului?
Nu!
Ajutor!
Nu!
Duceți-vă pe câmpul ăla, să dea mașina peste voi. Puțin îmi pasă!
Urăsc oile! Chiar le urăsc.
De-abia aștept să le mănânc! De-abia aștept!
Pe lângă insolența cu care mestecau întruna,
oile mai erau și foarte distrugătoare.
Ce prostie!
Dar acest vandalism neobosit îi oferă de lucru
unui sătean minunat pe nume Gerald.
Salut, Gerald!
Îmi place să stau la palavre cu el, deși, în general,
nu știu exact despre ce vorbim.
Cum merge treaba?
Da.
Da, sigur.
Gerald are de întreținut 65 km de ziduri la ferma mea, așa că l-am lăsat la treabă.
Ne vedem mai târziu!
Și m-am întors la oierit.
Până acum, oile s-au adăpat dintr-un bazin provizoriu,
dar acum voiam să repun în funcțiune jgheaburile părăsite
de pe toată suprafața fermei.
Dar...
când am deschis ventilele...
nu curgea apă deloc.
La naiba!
Simțindu-mă Jean de Florette, am început să investighez.
Vestea bună e că amicul meu, Alex, care are o fermă aici,
mi-a dat harta asta din 1922,
cu toate conductele de apă de pe fosta moșie Sarsden.
Terenurile astea făceau parte din moșie.
Vine tocmai de aici.
Există o rețea întreagă de conducte foarte vechi,
care străbat ferma.
Evident, trebuia întâi să aflu dacă mai existau acele conducte,
iar fotograful echipei, Ellis, care e și druid cu juma' de normă,
mi-a propus să încerc cu vergele de sondare a apei.
Degetele mari în sus
și apoi lași vergelele libere și te miști așa.
Ca să-i fac pe plac, i-am zis că o să mă plimb cu umerașele lui,
dar, când am trecut pe lângă un jgheab cu apă de ploaie...
Ia uitați!
Ce bizar!
Ia uitați-vă!
E incredibil!
Druidul a zis și că, atunci când se încrucișează sârmele,
voi fi exact deasupra unei țevi.
Hei!
Ia te uită!
Da, exact aici scria și pe hartă că ar trebui să fie țeava.
După ce m-am folosit de vrăjitorie ca să stabilesc existența țevilor,
m-am gândit că, undeva, trebuie să existe și un rezervor care le alimenta pe toate.
Și care, logic, ar fi trebuit să se afle pe o culme.
E logic să fie aici,
fiindcă ăsta e punctul cel mai înalt al fermei.
Ai pompa apa dintr-un râu
până aici și ai lăsa gravitația să o ducă spre toate jgheaburile.
De asemenea... Numai puțin.
O clipă.
Mamă, ce urât miroase!
Aici avem un rezervor de vreo 15.000 de litri.
E o conductă la intrare
și, la vreo 60 cm mai sus, o conductă la ieșire.
Ca să aflu dacă rezervorul alimenta țevile și jgheaburile,
trebuia să torn apă prin ele,
așa că am chemat niște săteni cu o cisternă.
Les.
Nu-i nimic. Se distrează și el cu vergelele alea magice.
Am cuplat cisterna la ceea ce părea a fi țeava de scurgere
și am început să pompăm.
Fuga! Hai repede la mașină!
Apoi m-am grăbit să cobor, ca să văd dacă ajunge apa în jgheaburi.
Ne luăm la întrecere cu gravitația.
Ar trebui să facă o emisiune în care mașinile se întrec cu chestii neobișnuite.
Funcționează!
Apoi m-am întors să le dau flăcăilor vestea bună.
Practic, gravitația funcționează.
- Da. - Știm că funcționează...
Și conductele sunt bune.
Da, sunt bune.
Deci funcționează mecanismul subteran și gravitația.
- Da. - Principala problemă acum e...
Minunat, asta nu e o soluție permanentă.
Trebuie să găsim un mod să umplem rezervorul
fără să fie nevoie de o cisternă încărcată într-o dubă.
Da.
Din păcate, treaba aia mai trebuie să aștepte.
Fiindcă venise momentul ca oile să facă miei.
Și sosise omul cu masculii.
Uite berbecii!
Berbecii!
Salut, băieți, ce faceți?
Crește berbeci de prăsilă și se numește Porksman.
E bine așa.
Sunt Suffolk cu certificat de origine.
Sunt berbeci agresivi?
Nu, sunt niște mielușei.
Hai, băieți! Ieșiți, nu fiți timizi!
Măiculiță, le-am văzut partea din spate.
Îți plac?
Atârnă ca un pendul, nu?
Da. E prima montă a lor.
- Deci sunt virgini. - Exact.
Nu-i așa? Căci, pe bune...
Nu vreau să fiu scabros,
dar berbecii sunt mijloace de transport scrotal.
Practic, am cumpărat două scroturi.
Sunt o mașină pentru reproducere, nu?
- Exact. - Fiecare dintre ei va produce
- ... mii de spermatozoizi pe zi. - Da.
Se împerechează bucuroși de trei, patru ori pe zi.
Dl Porksman mi-a sugerat să testez puterea de foc a noii achiziții.
Va trebui să ajung dedesubt.
Da. Vrei să le măsori circumferința?
Nu credeam că o să fac așa ceva în dimineața asta.
Da, știu.
Bine. Trebuie să țin sacul scrotal din partea de sus.
Se mișcă liber și frumos?
- Testiculele arată bine? - Nu-mi dau seama.
N-am cu ce să le compar.
N-am mai atins ceva atât de mare.
Bine, sacul scrotal e de 38 cm.
Scrie că trebuie să fie de...
Majoritatea berbecilor îl au între 30 și 40 cm.
- Deci 38 e bine, nu? - E bine. E aproape de maximum.
O să te măsurăm, amice, scuze.
Știam eu că o să-mi fie de folos să merg la școala publică.
Acum avem...
- Ascultă... - Ăsta câți centimetri are?
Nu vreau să-l fac pe celălalt să se simtă prost.
- E mai mare? - Ăsta are cu un centimetru mai mult.
Aha, nu vrei să audă celălalt.
Dacă ne-ar măsura pe noi și cineva ar zice:
„A ta e mai lungă”, ai intra în pământ.
Eu așa aș face.
- Ca pe vremea când te duceai la școală. - Exact.
Am lăsat berbecii să se acomodeze,
am mai muncit cu tractorul...
apoi, după câteva zile, a venit momentul pentru sex.
Hei, ajunge, porcușor!
Ajunge!
Kevin, de la NSA, și o veterinară australiană pe nume Jenny
au pregătit oile
și au descoperit o problemă la trei dintre ele.
Da, are o inflamație acolo.
Da.
Practic, ugerele sunt închise.
Cel puțin un sfârc la fiecare,
deci nu sunt tocmai potrivite pentru reproducere.
Dar pot să se reproducă?
Da, dar, din motive de sănătate, după ce fată
nu vor produce suficient lapte.
Tocmai voiam să-i aduc pe Leonardo și Wayne, cum i-am numit.
Wayne se va duce după alea mai în vârstă.
Leonardo le ia pe alea tinere.
Dar va trebui să le scoatem pe astea defecte, nu?
Căci nu pot rămâne gravide.
Da, nu vrem să participe la montă.
Înainte ca Wayne și Leonardo să fie lăsați în libertate,
a trebuit să le punem un fel de hamuri.
Avem aici
un ham pe care îl punem pe berbec...
în felul ăsta.
Când se urcă pe oaie,
pătează spatele oii cu albastru
și atunci știm că a fost fecundată și de cine.
Căci celălalt are hamul galben.
Prinzi tu unul și eu unul?
Dl. Porksman a zis că, dacă fac așa, o să vină.
Hai!
Haide!
Ei știu că vrei să-i prinzi.
Că te porți diferit.
E vorba de psihologia oilor aici.
Trebuie să gândești ca ele.
Ăștia se gândesc: „Trebuie să fac sex, trebuie să pasc.”
Nu, se gândesc: „Oamenii ăștia vor să mă prindă.
„Pe unde pot s-o șterg de aici?” I-am agitat puțin.
Rezistă bine porțile alea de lemn?
Hai să vedem!
- Lupta cu oile. - Trebuie să mă ajuți și tu.
Știu. Zi-mi ce să fac și te ajut.
Bine.
- Ăsta care e? - Leonardo.
- Deci Leonardo e galben. - Da.
Nu te-ai gândit să chemi un oier, ca s-o facă el?
Ca să nu mă mai suni pe mine toată ziua bună ziua.
Cred că au simțit oile, Jeremy.
Bine, deschidem poarta aia.
Vântul suflă în direcția aia. Le adulmecă.
Ia uitați!
Avem doi băieți care n-au mai făcut sex până acum
și 75 de „pantere” de partea cealaltă a zidului.
Cred că începe să li se îngroașe.
Uite ce țanțoși sunt!
Da!
Uite, sunt excitați!
Da, ia uite ce viteză au! Uite acolo!
Problema e că, în fugă, își trag cu genunchii în boașe.
Ia uite, pantere!
Hei, vrea cineva să bea ceva?
Un martini?
Da, au acceptat.
Bine.
Mamă, sunt disperate femeiuștile alea!
Aleargă după bărbați!
Asta e hărțuire #MeToo în toată regula.
- Ia uite, s-a urcat! - S-a urcat.
- A coborât. - Da.
A început cu stângul.
A lovit-o. Cred că e din Rotherham.
- Uite-l! - Așa, ia uite!
Ea de ce nu stă pe loc?
N-ai văzut asta în Kamasutra?
Nu. Poziția roabei.
Cât durează actul în sine?
Nu mult. Vreo două minute.
- Nu mai mult de atât. - Două minute?
Eu mă gândeam să sting luminile,
să pun un album cu Barry White și să las oile în pace.
Dar Jenny m-a avertizat că mă așteaptă o mare răspundere.
Apar multe probleme chiar înainte să fete.
Ce probleme?
Pot avea probleme
cu cantitatea corectă de hrană și energie,
fiindcă mieii cresc și apasă pe stomac,
așa că se reduce cantitatea de hrană pe care pot s-o mănânce
și consumă prea multă energie.
E un lucru serios.
Trebuie să știi dacă pasc suficient.
Trebuie să se mențină în formă până fată.
- Iar eu n-am cum să știu. - E foarte important.
E extrem de important.
Dacă rămâi cu oi slabe, care fată,
o să dai de tot felul de belele.
Toate astea însemnau un singur lucru.
O să am nevoie de un oier, nu?
Da, eu așa zic.
Asta e... Am cumpărat tractor, dar mi-a trebuit tractorist.
- Mi-am luat oi, dar îmi trebuie oier. - Da.
O să găsesc până la urmă ceva ce știu să fac și eu.
După ce-am luat decizia asta, a trebuit să mai iau una.
Ce să fac cu cele trei oi neproductive?
Ce facem cu voi trei?
Nu puteți avea miei.
Dacă ați fi putut...
Știu. Aveți mastită sau ceva asemănător
și aveți probleme cu ugerele.
Deci ce facem?
M-am consultat cu australianca pentru inspirație.
Nu pot sta aici trei oițe tinere...
O să le mut în altă parte.
Sunt animale care stau în turmă, deci își doresc să trăiască într-o turmă.
Trei oi nu fac o turmă.
Vor să alerge cu un număr mai mare de oi.
Nu pot sta într-un țarc mic,
alături de porumbei și iepuri?
Nu e
- ... realitatea... - Nu e un basm.
... fermelor de oi.
Există o singură soluție pentru ele.
Trebuie sacrificate.
După ce m-am confruntat cu acea opțiune grea,
m-am luptat trei săptămâni cu condițiile meteo
și am încercat cu disperare să-mi cultiv recoltele.
Apoi a venit momentul să văd dacă împerecherea oilor a avut succes.
Era de datoria noii mele ciobănițe, Ellen.
Ia uite cum face: doar fluieră.
Îți taie respirația.
Bună!
Ce spectacol magnific!
Salut!
Bravo, cățeluș!
Deci sunt toate borțoase acum?
Păi, au fost încălecate 74.
Da?
Deci doar una sau două...
- Da. - Nu sunt multe.
Sunt de două ori mai multe semne albastre decât galbene.
- Wayne? - Da.
E un iubăreț mai mare decât Leonardo DiCaprio.
Da.
Bravo, Wayne!
- Uite-i acolo! - Da.
Nemernici mici și desfrânați!
Ia uite ce fețe mândre au acum!
A trebuit să îi despărțim pe Wayne și pe Leo de haremul lânos.
Dă-te puțin mai încolo
și întinde brațele așa.
Stai, unde...
- Unde e? - Ia gardul ăla.
- Poftim? - Ia gardul ăla
și adu-l spre mine.
- Gata. - I-am...
Bine, i-am prins pe amândoi.
- Da. - Cum ai reușit?
Nu puneam la îndoială abilitățile de ciobăniță ale lui Ellen,
dar n-aș spune același lucru despre abilitățile ei de șoferiță.
Acum liniștiți-vă cu toatele!
Liniștiți-vă!
- Încep să mă atașez de ele. - Ai vorbit cu ele?
Le știi pe alea trei programate
- ... pentru asasinare? - Da.
Îmi plac mult.
Dau fuguța la mine acum, când mă duc să hrănesc caii.
Da.
Trebuie să scoatem berbecii până nu se întunecă.
Îi punem în rulotă și îi mutăm.
Mă duc s-o aduc, pentru că
am întors rulota într-un loc îngust
- ... și n-am lovit nimic. - Bravo!
Spre deosebire de alții.
Următoarea problemă era mâncarea.
Ellen se temea că pășunile mele n-au destulă iarbă
pentru 74 de oi gestante.
La prima vedere, par la fel,
dar aici nu e nimic.
Ambele pășuni sunt verzi.
Da, dar nu e neapărat iarbă.
Și câmpul ăla?
Aici e iarbă, vezi?
Dar n-ajunge.
Va trebui să suplimentezi hrana oilor...
- Cu fân? - Cu fân.
Cât fân le trebuie?
Avem un balot atât de mare.
Cred că le trebuie vreo doi baloți din ăia pe zi.
- Dacă le e foame. - Drace!
- Da. - N-am atâta fân.
Cât costă? E scump fânul, nu?
Da.
Fânul era o cheltuială în plus,
pe lângă costurile tot mai mari de creștere a oilor.
A doua zi, când Charlie cel Vesel a trecut pe la mine,
a insistat asupra situației financiare.
Ce fac oile?
Am angajat o ciobăniță.
- O ciobăniță? - Da.
O să vină zilnic să vadă cum se simt.
- Ai 75 de oi, nu? - Da, rămase.
- Femele? - Da.
- Și o ciobăniță. - Și doi berbeci.
- Wayne și Leonardo. - O să avem 130 de miei de vânzare?
Da.
- Avem 130 de oi cu miei. - Da.
Un miel costă între 65£ și 70£.
- Deci 7.800£ - Da.
- Dacă... - Atât o să câștigăm?
Da, doar atât o să câștigi.
Păi, ea mă costă mai mult de-atât.
Treaba cu oile nu pare foarte profitabilă.
Și a trebuit să cumpăr oile și berbecii.
Și a trebuit să le faci gard...
Mai sunt echipamentele pentru oi, facturile veterinarilor.
Înseamnă că oile o să mă coste...
Între 7.000 și 10.000£ pe an.
- Doar ca să le cresc. - Da, să pască iarba.
A fost o afacere proastă.
- Mersi că ai trecut pe aici. - Cu multă plăcere.
Cu mohorârea ta.
Realismul meu...
În mod alarmant, oile urmau să mă coste și mai mult,
fiindcă trebuia să termin și sistemul de adăpare.
Îmi trebuia o sursă de apă pe care s-o pot folosi pentru a umple rezervorul
de pe deal.
Cum merge, Gerald?
M-am dus la Gerald după sfaturi,
căci locuia în sat de 72 de ani.
După ce am lămurit-o și pe-asta,
m-am dus să mai caut
și am găsit curând un izvor într-o pădurice.
Am tras împreună cu Kaleb un furtun de la izvor
până la o pompă de lângă clădirile fermei.
Teoretic, când deschid robinetul pompei din cutia aia...
- Da? - Da.
... va trage apa din izvor,
- ... din pârâul de la poalele dealului... - Da.
... până aici, apoi o cuplăm la o țeavă
și o pompăm până la jgheaburile oilor.
- Ai înțeles. - Acum e acum!
- Gata? - Da.
N-a mers.
Uite!
Hei!
Ia te uită!
Aveam apa noastră.
Iar acum trebuia doar s-o tragem până la rezervorul din vârful dealului.
A trebuit să cuplez un utilaj special pe tractor, numit plug pentru cabluri,
care introduce tubul în pământ.
Rezervorul e tocmai...
- Vezi copacii ăia? - Da.
E un spațiu între ei. La copacii cei mai îndepărtați.
Cât e până acolo?
- Peste un kilometru jumate. - Atât?
Și cât te costă la metru?
O liră sterlină la metru.
Dar, după ce le bagi în pământ, îți rămân pe viață.
Normal, nu-ți deduci cheltuielile în primul an de când crești oi.
Dar să nu treci peste rapița mea.
Cu rapița aia o să câștigi mai mult decât cu oile astea urâte.
- Poftim? - Fără îndoială.
Se lasă seara, așa că n-am mai pălăvrăgit,
am început să cuplăm totul și să ne punem pe treabă.
Bine. Hai, plugule! Să vedem dacă merge!
A mers.
Da!
Ia uite! Face un șanț în teren,
introduce conducta și acoperă la loc
după ce trec eu.
Ce deștept e!
E un utilaj foarte deștept.
- E tare, nu? - E foarte bun.
- Ai sta și te-ai uita toată ziua. - Nu.
Deși tractorul meu era agil
și de mărimea potrivită,
drumul de țară până la rezervorul de apă era foarte accidentat.
E în regulă, continuă așa!
Continuă! E bine.
Vai de mine!
N-am trecut de poarta asta fără să fac o întoarcere pe loc.
Haide!
Mergi, e în regulă!
Dar, când a trebuit să schimbăm rola de tub,
eram prea obosit ca să cobor din cabină.
Nu-i nimic, rămâi acolo.
Așa o să fac.
- La sfârșitul serialului... - Da.
... va fi: „Un om se uită la un fermier
„care muncește la ferma lui.”
Așa o să fie.
Așa se numește.
Mai bine te uiți la mine
decât să te lovești și să scrii în registrul de accidente.
Ce registru de accidente?
Toate fermele au așa ceva.
Tu nu citești nimic.
Citesc registrul, pentru că e despre mine.
Toate fermele au un registru?
Da, dacă te tai la deget,
trebuie să treci în registru.
Și cine îl verifică?
Cei de la sănătate și siguranță.
Nu poți să zici că n-au fost accidente?
Nu m-ar crede nimeni.
Ia gândește-te. Câte accidente se întâmplă la o fermă?
Tot timpul. Dar noi încă n-am pățit nimic.
Eu m-am tăiat la deget. Trebuie s-o trec în registru.
M-am învinețit la sprânceană.
- Scrii și asta? - Da.
Deci e un registru actualizat?
Apoi am început să urcăm dealul.
E cea mai abruptă pantă a fermei.
Hai, fetițo! Urcă dealul! Hai!
Kaleb chiar vorbește cu tractorul.
Hai, fetițo! E o mașinărie!
Urcă acolo!
Acest tractor introduce 150 m de tubulatură
la un metru adâncime.
Cică e prea mare!
După ce-am urcat cu greu dealul,
ne-am oprit să ne tragem sufletul.
E frumos aici, sus.
- E aer curat. - Da.
- Ia uite ce priveliște! - Da, peisajul,
- ... aerul, totul. - Uită-te acolo!
Îmi place să cultiv pământul ăsta...
deoarece, când sunt în tractor, într-o zi de vară, la ora 21.00,
încep să se aprindă luminile, iar eu reușesc să văd toți fermierii
care-și muncesc pământul.
Știu că nu pot vorbi cu ei, dar mă simt bine.
Știu că-mi fac și ei cu mâna de la vreo doi kilometri.
- Și știi cine sunt? - Știu exact cine sunt.
Știu ce tractor au, câți cai putere,
știu ce utilaje au în spate.
Ploaia aia o să vină spre noi?
Da.
Parcă ar fi o filmare în Oklahoma.
- Unde e aia? - În America.
Am lucrat până noaptea târziu, ca să tragem conducta până la rezervor.
În dimineața următoare, m-am dus să văd dacă funcționează.
Ce veste bună!
În sfârșit, sistemul victorian subteran de adăpare
era din nou perfect funcțional.
Eram încântat.
Iar oile...
dezinteresate.
Probabil pentru că se hidratează
lingând pământul.
E îmbibat de apă.
Sau poate pentru că e pornit gardul electric,
afectând și jgheabul.
Doamne, greu mai e cu agricultura asta!
Și începea să devină și trist.
Venise momentul să-mi iau rămas bun de la cele trei prietene lânoase.
Uite-o pe aia cum paște ultimul mic dejun.
Hai!
Așa.
Hai, sus cu voi!
Haide!
Duceți-vă!
Nu știu ce să spun sau să cred
despre misiunea din dimineața asta.
Dar sunt crescător de oi. Asta fac crescătorii de oi.
Își duc animalele la târg.
Le duc la abator.
Am ajuns la abator într-un final.
Trei oi de sacrificat, nu?
- Da, trei. - Da.
Aveam nevoie de câteva cuvinte de consolare,
care să mă convingă că era corect ce făceam.
E păcat, sunt niște oi frumoase.
Minunat.
Aveți numai oi?
Da, și alea sunt de sacrificat.
Fermierii le-au verificat
și au probleme cu ugerele sau le lipsesc dinți și nu se pot hrăni.
Și carnea de oaie unde ajunge?
La restaurantele indiene, pakistaneze și bangladeshiene.
Sunt comunități mari în estul Londrei.
Bine.
Aia pare foarte tristă.
În cele din urmă, cele care nu sunt conforme
- ... trebuie să ajungă aici. - Au...
Nu pot face miei, nu pot sta cu turma.
Și nu sunt animale de casă.
Nu.
De-aia nici nu le-am pus nume. Sau n-am zis nimănui.
Nu.
La birou, a trebuit să completăm o grămadă de hârtii.
Am terminat cu formularul ăla, dar mai e unul.
Ăsta e permisul de mutare.
Păstrăm o copie și pe asta o trimitem înapoi la DEFRA.
E la fel...
- E mai ușor să ajungi în America. - Da, așa e.
... câte hârțogăraie produc?
Mai rămăsese un ultim lucru.
Voiam să-mi iau rămas bun de la ele.
Cred că e cam târziu.
- De ce? Unde sunt? - Cred că sunt moarte.
- Deja? - Da.
Chiar sunt moarte?
Da, sunt pe linia de prelucrare.
Îmi pare rău.
- Minunat. Mulțumesc. - Eu vă mulțumesc.
În regulă.
Oile fuseseră la ferma mea trei luni.
Cel mai adesea, au fost un coșmar.
Nu!
Și mai tot timpul m-au uscat de bani.
O să mă gândesc la o cifră și o s-o dublez.
- Îmi va trebui un oier. - Eu așa zic.
A fost o afacere proastă.
Dar mașinile astea beligerante de sex
au adus multă bucurie fermei.
Ce priveliște!
Bună, oițelor!
A început să-mi placă să le am prin preajmă.
Mâncați pentru doi acum, nu-i așa? Sau poate pentru trei.
Învață să aibă încredere în mine.
Și mai rămânea o surpriză.
Eram convins că n-o să pot să le mănânc,
dar se pare că pot.
Sunt delicioase.
DATA VIITOARE
Magazin agricol.
De ce să n-o fac?
Seamănă cu Fortnum & Mason.
Cu ce?
În regulă, așa.
Subtitrarea: Aurelia Costache
Redactor: Cristian Brînză: