PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Už bys měla jít spát.
Ještě jsem neskončila.
To možná ne, ale došlo nám víno.
Aha. Je po všem, Hektore.
Ani ne.
Jen přišlo pár změn.
Nic víc.
Upíři nemají změny rádi.
Tak to měl někdo říct Carmille.
Pořád jsi ji nepochopil.
Ale no tak.
I tebe děsilo, co se z ní stalo.
Možná tak rozsah toho všeho.
A ten chaos, který by to vneslo do našich životů.
Pořád ale tvrdím, že za tím vším stála upírská ctnost.
Chceme, aby všechno zůstalo stejné a stabilní.
Tak upírská ctnost? Propána.
To je teda ukázka filozofické akrobacie.
Nesnaž se být chytrý.
Vy lidi se 60 let poflakujete a říkáte tomu život.
My běžíme na delší trať.
Proto chceme stabilitu.
A tu jsi snad měla?
Ano.
Ve čtyřech…
jsme se sestrami měly sílu.
Mohly jsme si stabilitu vynucovat po zlém.
Síla ti dá možnost bojovat ve válce, ale taky postavit přístřeší.
Chápeš?
Jen se tu tak poflakuju.
Malé tvary jsou stabilnější než ty velké, Lenore.
Carmilla chtěla víc než jen přístřeší.
Nakonec. Všechno to ale vzešlo z její ctnosti. Víš?
Mezi mocí a silou je rozdíl.
Ty jsi chtěla sílu.
Carmilla moc.
Nakonec ano. Takhle se to zvrtlo
a zničilo mi to život.
Moc.
Velká mezinárodní velmoc, které nezáleží na diplomacii,
je o něčem jiném.
Dodá ti moc,
ale není tak užitečná jako síla.
Naklade do tebe vajíčka a stane se parazitem, kterého musíš krmit.
Moc by se pořád jen krmila.
Jako upír.
Takže…
jsem viděla, co jsem,
zjistila jsem, že jsem žila ve lži,
a teď tu sedím v kleci jako nebezpečné zvíře.
A král Izák, ten spokojený parchant,
na mě dává pozor.
Nikdy dřív tak veselý nebýval. Je to divné.
Ale neublíží ti.
Ne, jen mě bude držet v kleci.
Nehodlám sedět v kleci, Hektore.
Ani s tebou ne.
Je mi líto, čím vším sis prošel.
Promiň, že ti nepomůžu s tím, co přijde dál,
ať to bude cokoliv.
Takhle ale odmítám žít.
A chci vidět, co je na tom tvém slunci tak výjimečného.
Lenore, nedělej to.
To nic,
Hektore.
Chci to udělat.
Buď volná, Lenore.
Co budeš dělat ty?
Asi napíšu knihu.
Budoucnost by měla znát naše chyby.
A poslední dobou jsem poznal hodnotu
a krásu věcí,
které žijí déle než já.
To je všechno?
Ty jsi ale hlupáček, Hektore.
Tak co říkáš na můj plán?
Byl můj.
To si jenom myslíš.
Byl můj.
Jen jsem ti ho přenechala.
Sám jsem ti ho řekl.
To si jen myslíš, jsem pěkně prohnaná.
Popsala jsem ti svůj plán tak, aby sis myslel, že je tvůj.
Byl můj.
Přiznej si to, na mě nemáš.
To není pravda.
A navíc to byl můj nápad.
Jen si to klidně mysli.
Takže souhlasíš?
S čím?
S mým plánem. Že tu zůstaneme.
Panebože.
Jsem génius. Prostě to vzdej.
Když na chvíli pomineme,
že jsi daleko šílenější, než jsem si myslel,
jsi si jistá, že je to dobrý nápad?
Nejsem…
na lidi zvyklý.
Oni si zvykli na tebe.
Tak se s tím smiř a taky si na ně zvykneš.
Z té logiky mi asi odumřela část mozku.
To se lidem stává, neřeš to.
Já ale…
nejsem člověk.
Ne úplně.
Nemysli si, že jsem si nevšimla, jak si hraješ se sirotky.
A nemysli si, že nevím, že ti někteří říkají „tati“.
Já…
Nechtěl jsem jim nic říkat, abych je nezklamal.
Jak lidské.
Jsi hrozně zvláštní člověk, Alucarde.
Asi pro tebe mám slabost.
Alucarde, je vzhůru.
Buď milý.
Už dva týdny s nikým nemluvila.
Sypho.
Ahoj.
Nemáš koně navíc?
Možná. Proč?
Udělám to, co jsme s Trevorem původně plánovali.
Vrátím se k mojí karavaně.
Víš, že můžeš zůstat tady.
Děkuju…
ale jsem navíc stoprocentně těhotná.
A měla bych být se svými lidmi.
Moji lidé se umí o ženu
dobře postarat, když přijde její čas.
Kdybych teda sehnala koně.
Já…
Gratuluju.
Pokračuj.
Řekni to tak, jak jsi to řekl Trevorovi, když jsme dorazili do Tvrze.
Neměl bych ti gratulovat?
„Gratuluju.“
Páni.
Slyšel jsem už ale i horší imitace.
To nic.
Miloval mě.
Počali jsme dítě.
Z toho všeho vzejde něco nového a úžasného.
Měla bych jít.
Měla bys zůstat.
To je od tebe moc milé, ale měla bych být s více lidmi.
Nemůžeš být jediný, na koho se budu spoléhat,
a dítě by mělo žít mezi lidmi.
A taky bude.
Pokud zůstaneš.
Nerozumím ti.
Tihle lidé se do Denešti nevrátí.
Kolem hradu a Tvrze založíme novou vesnici.
Jsou tu zdroje, které nám Denešť nemůže nabídnout.
Tady pro nás může nastat přelom.
Založíme školy.
Jedna z nich bude zkoumat jen naše knihovny.
A já doufala, že mi pomůžeš tohohle úžasného, ale nepoužitelného muže
naučit, jak žít.
Moc toho ode mě nečekejte.
Sypho…
máme šanci dopřát našim dětem lepší život,
než jsme měli my.
Konečně by jednou mohl být lepší
pro všechny naše děti.
Je dobrá.
Já vím.
Jsi v pěkném průšvihu.
Jak tu vesnici pojmenujete? Nová Denešť?
Uvažoval jsem nad Belmontem.
To by mohlo všechny pěkně zmást.
Myslím, že v Belmontu bych žila ráda.
A taky…
tihle lidé jsou tak špatně organizovaní.
Vážně chcete celý den nosit kbelíky s vodou od řeky?
Myslela jsem, že jsi i učenec.
A tamta cesta se bude muset rozšířit.
Čí je to kůň?
- Jaký kůň? - Ten, co jde po cestě.
Musíš je přivazovat, Alucarde.
Tyhle věci musíš řešit ještě před založením vesnice.
Já toho koně znám.
Ale…
někdo na něm jede.
Ahoj, lásko.
Jak?
Okamžitě mi na všechno odpověz!
Vzpomínám si jen na to, že těsně předtím,
než Saint Germain umřel, otevřel Nekonečný koridor.
Zabodl jsem Smrt dýkou.
Rozzářila se jako slunce.
Pak jsem byl najednou v Koridoru.
A potom jsem zničehonic
ležel na břiše u severního břehu Dunaje.
No to mě podrž.
Potřebujeme pomoct!
Budu v pořádku.
Potřebuju jen tak rok spánku a nové tělo.
A co ty?
Jsi v pohodě?
Jo.
Dobře.
Víš, čeho jsem se bál nejvíc?
Čeho?
Že bys nakonec toho kluka vážně pojmenovala Trefor.
Jak jsi to vůbec věděl?
Ale prosím tě.
Mluvíme tu o mně.
Jak jinak bych vydržel svobodný a bez závazků?
Může sem prosím někdo přijít a dorazit ho?
Nebude to těžké.
Jsi neotesaný blbec, Trevore Belmonte.
Já vím.
A já tě miluju.
Já vím.
Řekla jsem, že potřebuje pomoct!
Ahoj, Belmonte.
Co že jsi to říkal o té dýce?
Nazdar, Alucarde.
V Targovišti se pár vojáků skrývalo
v kobce, ze které se vyklubala královská pokladnice.
Brali si z ní různé věci jako talismany pro štěstí.
Tak jsem taky zbystřil.
Nakonec jsem sesbíral kousky něčeho, co jednou vyrobil šílený kovář,
aby dostál dost jednostranné dohodě s Bohem.
Takže…
jsi věděl, že tě to nejspíš zabije, když to použiješ.
Neměl jsem na výběr.
Co tu dělají všichni ti lidi?
Vítej v naší vesnici.
Ty teď máš vesnici?
Jak se jmenuje?
Treffy.
Může sem někdo přijít a dorazit mě?
Vypadáš divně šťastně.
Já…
kupodivu jsem.
Byla to podivná jízda.
Jsem rád, že je po všem.
Zvláštní je, že poprvé v životě
vůbec netuším, co přijde dál.
Mám jen pocit, že to bude stát za to.
Takže ses trefil.
Jsem divně šťastný.
Jsi v pořádku?
Myslím, že jo.
Myslím, že jsme konečně vyhráli.
Lisa a Vlad Tepešovi.
Takže…
Musíš si zvyknout, že jsi teď Vlad.
Asi ano.
Nemůžu tě představovat jako „Drákulu Tepeše“.
„Je to jen shoda jmen. Moc se mu nedívejte na zuby.“
Vážně chceš probírat tohle?
Umřela jsem.
A ty jsi u toho nebyl.
Já vím.
A ty jsi umřel taky.
Ano.
Ale přišel jsi pro mě.
Jak jinak.
To byla samozřejmost.
Myslela jsem, že máš jiné možnosti.
Třeba křičet na Satana, dokud nepřizná, že ti jen zahříval křeslo.
Něco takového.
Tu vteřinu po mojí smrti
jsem se možná poprvé od té tvojí cítil příčetně.
Vypadáš pozoruhodně klidně.
A ty vypadáš trochu naštvaně.
Nic z toho totiž nedává žádný smysl.
Máš nějakou teorii o tom, co se stalo?
Proč myslíš, že nějakou mám?
Jsi chlap. Muži vždycky mají nějaké teorie.
Vím jen, že jsme se včera probudili na poli.
A museli jsme ukrást nějaké oblečení. Pořád se za to stydím.
Odpoledne ses nestyděla vybrat kapsy tomu předákovi.
On byl pěkný mizera,
ale musíme se odvděčit těm lidem, kterým jsme vzali šaty. Zítra.
A taky to uděláme.
Ale potom…
Nemůžeme se vrátit na hrad.
Náš ubohý chlapec si zaslouží nechat to celé za sebou.
Možná jednou.
Ale ještě ne.
Ne.
Něco mě napadlo.
Nějaká teorie?
Není to teorie, jen myšlenka.
Měli bychom cestovat.
Kam?
Uvažoval jsem o Anglii.
Na severovýchodním pobřeží je prý jedno nádherné místo.
A prý tam skoro nesvítí slunce.
Whiteby nebo Whitby, něco takového.
Předpokládám, že odlehlé a opuštěné?
Nešťastní muži a ženy…
a asi tak 20 domů.
Výhled na moře, ryby.
Ryby? Jak bych mohla odolat?
Bez tebe nikdy nebudu šťastný.
A já bych nikdy nebyla šťastná bez tebe.
Dostali jsme druhou šanci.
A zbrusu novou budoucnost.
Překlad titulků: Eliška K. Vítová