ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Ти вже скоро лягатимеш.
Я ще не закінчила.
Можливо, але запаси вина точно закінчилися.
Ох. Усьому кінець, Гекторе.
Це не так.
Просто все змінилося.
Усього лиш.
Вампірам зміни не до душі.
Тоді хтось мав сказати це Карміллі.
Ти досі її не розумієш.
Годі тобі.
Навіть тебе жахало те, ким вона стала.
Можливо, у плані масштабів.
І хаосу, на який перетворилося б наше життя.
Але я досі вважаю, що коренем усього була вампірська чеснота.
Ми прагнемо постійності та стабільності.
Вампірська чеснота, чорт забирай.
Просто тобі філософська акробатика століття.
Не будь такий сиромудрий.
Вас, людей, років 60 кидає з боку в бік, і ви звете це життям.
Ми ж довше ходимо по світу.
Тому прагнемо стабільності.
Хіба вона у вас була?
Була.
Як у квартету
у нас із сестрами була сила.
Сила впровадити стабільне середовище.
Силою можна вести війну, так, а ще — збудувати дім.
Розумієш логіку?
Просто носимося з боку в бік.
Малі форми сильніші за великі, Леноро.
Кармілла хотіла більшого, ніж укриття від негоди.
Згодом. Але першоджерелом стала чеснота. Розумієш?
Сила і влада — різні речі.
Ти прагнула сили.
Кармілла — влади.
Зрештою — так. До неї все звелося,
і це зруйнувало мені життя.
Влада.
Міжнародна проекція влади без жодної дипломатії —
виняткова річ.
Вона додає могутності,
але не знає переваг, які дає сила.
Вона відкладає личинки.
Стає паразитом, якого потрібно годувати.
Влада лишень пожирає.
Як вампір.
Саме тому,
коли мені показали, хто я така,
коли я дізналася, що жила в брехні,
я сиджу тут,
у клітці, мов небезпечна тварина,
з королем Айзеком, щасливим покидьком,
під його пильним наглядом.
Я ще не бачив його таким збіса радісним. Аж дивно.
Він тебе не скривдить.
Ні, він просто триматиме мене в клітці.
Я не сидітиму в клітці, Гекторе.
Навіть з тобою.
Мені прикро, що ти пройшов через усе це.
І вибач, що я не допоможу тобі з усім,
що гряде.
Але я так не животітиму.
І я хочу дізнатися, що особливого в сонці, про яке ти торочиш.
Леноро, ні.
Гекторе,
усе добре.
Я хочу цього.
Будь вільною, Леноро.
Що ти робитимеш?
Мабуть, напишу книгу.
Майбутнє має знати про наші помилки.
А ще мені довелося усвідомити цінність
і красу
довговічніших за мене речей.
Оце й усе?
Гекторе, смішний ти чоловік.
То що скажеш про мій план?
То був мій план.
Ти гадаєш, що він твій.
То був мій план.
Я переконала тебе, що він твій.
Я розповів тобі свій план.
Це ти так вважаєш. Я дуже розумна.
Розповіла свій план таким чином, аби ти подумав, що він твій.
Це я його придумав.
Визнай, тебе перевершили.
Не перевершили.
А ще — ідея належала мені.
Можеш і далі так думати.
То ти згоден.
Згоден на що?
Мій план. Ми залишимося.
Боже мій.
Я геній. Просто здайся.
Зараз я заплющу очі на те,
що ти значно божевільніша, ніж я припускав раніше.
Ти певна, що це хороший план? Тобто…
Я не звик
жити серед людей.
Вони звикли до тебе.
Нехай продовжують звикати, і ти звикнеш до них.
Частина мого мозку відмерла, намагаючись збагнути твою логіку.
Людська логіка. Просто погодься.
Я не
зовсім людина.
Не повністю.
Не думай, що я не помітила, як ти бавився з сиротами.
А ще я знаю про те, що кілька сиріт кличе тебе батьком.
Я…
Я не хотів розчаровувати їх, тож не заперечував.
Яке людяне рішення.
Ти, Алукарде, ще той дивак.
Може, ти мені й сподобаєшся.
Алукарде, вона вийшла.
Не тисни.
Вона два тижні ні з ким не говорила.
Сифо.
Привіт.
Коня не знайдеться?
Можливо. Навіщо?
Я зроблю те, що ми з Тревором планували з самого початку.
Знайду свій караван.
Ти ж знаєш, тобі дуже раді тут.
Дякую.
Але я, безсумнівно, дуже вагітна.
Моє місце — поруч зі своїми.
А казкарі добре знають,
як допомогти жінці, коли прийде пора.
Мені потрібен лише кінь.
Я…
Мої вітання.
Давай.
Скажи це так, як сказав Тревору, коли ми прийшли в Сховище.
Вітання були зайвими?
«Мої вітання».
Ого.
Я чув і гірші перекривлювання.
Усе добре.
Він кохав мене.
Ми зачали дитину.
З усього цього вийде щось нове і чудове.
Мені пора.
Залишся.
Це дуже мило з твого боку, але я повинна бути серед людей.
Не можна, аби ти був моєю єдиною опорою.
Та й дитині потрібна спільнота.
Спільнота буде,
якщо ти залишишся.
Не розумію.
Ці люди не повернуться в Данешті.
Ми заснуємо нове селище тут, навколо замку та Сховища.
Тут є ресурси, про які ми в Данешті й не мріяли.
Ми все тут змінимо.
Ми побудуємо школи.
Одну з них повністю присвятимо бібліотекам замку та Сховища.
Ми могли б навчити цього неймовірного, але недолугого чоловіка,
як живеться життя.
Головне — не завищуй очікувань.
Сифо,
у нас є шанс дати нашим дітям краще життя,
ніж було в нас.
Нарешті ми можемо змінити щось
для всіх наших дітей.
А вона молодець.
Знаю.
Ти вляпався по вуха.
І як ти назвеш своє селище? Нові Данешті?
Я думав назвати його Бельмонт.
Щоб усіх спантеличити.
Я хотіла б жити в місці під назвою Бельмонт.
А ще,
їй-богу, ці люди нічого не тямлять в організації.
Ви так і носитимете відра з річки туди-сюди весь день?
Я думала, ти вчений муж.
А ще треба буде розширити дорогу.
Чий то кінь?
-Який кінь? -Іде путівцем.
Прив'язуй коней, Алукарде.
Якщо хочеш заснувати селище, розберися з цим.
Я знаю цього коня.
Але
він іде з вершником.
Привіт, люба.
Що?
Відповідай на всі запитання, негайно!
Можу хіба припустити, що Сен-Жермен
відкрив Нескінченний коридор, перш ніж помер.
Я поцілив кинджалом у Смерть.
Він спалахнув, наче сонце.
І вже за мить я був у Коридорі.
А потім — бац,
і я лежу долілиць на північному березі Дунаю.
Чорт забирай.
Нам потрібна допомога, зараз же!
Я житиму.
Просто треба рік відіспатися і знайти нове тіло.
А ти?
Ти в порядку?
Усе добре.
Гаразд.
Знаєш, чого я боявся найбільше?
Чого?
Що ти вирішиш назвати дитину Трефором.
Звідки ти знаєш?
Я тебе прошу.
Це ж я.
Як би ще я так довго залишався безтурботним парубком?
Будь ласка, підійдіть сюди і вбийте цього чоловіка.
Це буде нескладно.
Ти невихований телепень, Треворе Бельмонте.
Знаю.
І я тебе кохаю.
Знаю.
Йому потрібна допомога.
Вітаю, Бельмонте.
Що то був за фокус із кинджалом?
Вітаю, Алукарде.
Ну, воїни з Тарговіште
переховувалися в підземних скарбницях королівської родини.
І вони забирали з собою всяке замість талісманів на удачу.
Тож я почав дещо помічати.
І по частинах зібрав артефакт,
виготовлений божевільним чаклуном-ковалем
для дуже односторонньої та самовбивчої угоди з Богом.
І…
Отже,
застосувавши його, ти знав, що, імовірно, загинеш.
У мене не було вибору.
Що тут роблять усі ці люди?
Вітаю в моєму селищі.
У тебе тепер селище?
Як називається?
Треффі.
Будь ласка, підійдіть і вбийте мене.
Ти на диво щасливий.
Я…
На диво, щасливий.
Дивна видалася пригода.
Добре, що закінчилася.
Цікаво те, що вперше в житті
я навіть не уявляю, що станеться далі.
Відчуваю лише, що майбутнє вартуватиме цього.
Тож ти маєш рацію.
Я на диво щасливий.
Усе добре?
Гадаю, так.
Ми нарешті перемогли.
Ліза та Влад Цепеш.
Тож…
Доведеться тобі називатися Владом.
Схоже на те.
Я не можу представляти тебе як Дракулу Цепеша.
«Чесно, не родичі. Не придивляйтеся до його зубів».
Ти справді про це хочеш поговорити?
Я померла.
І тебе не було поруч.
Знаю.
І ти помер.
Так.
І вирушив на мої пошуки.
Ну звісно.
Я не міг інакше.
Я думала, у тебе є інші варіанти.
Кричати на Сатану, поки не визнає,
що просто грів трон для тебе.
Чи щось таке.
Щойно я помер,
я наче вперше отямився після твоєї смерті.
Ти винятково спокійний.
А ти начебто трішки зла.
Бо в цьому немає жодної логіки.
У тебе є теорія про те, що сталося?
Чому в мене має бути теорія?
Ти чоловік. У чоловіків завжди є теорії.
Я знаю лише, що вчора ми прокинулись у полі.
І мали вкрасти якийсь одяг. Мені досі соромно через це.
Але сьогодні ти без сорому нишпорила в кишенях старости.
Він поводився як козел.
Але ми обов'язково віддячимо людям, у яких узяли одяг. Завтра.
Так і зробимо.
А після цього…
Ми не можемо повернутись у замок.
Нашому бідному синові треба підвести риску.
Можливо, колись.
Але не зараз.
Ні.
Є в мене одна думка.
Не теорія?
Не теорія, просто думка.
Нам варто поїхати.
Куди?
Я думав про Англію.
Є одна красива місцинка на північно-східному узбережжі.
Кажуть, сонця там майже не буває.
Вітебі чи Вітбі, щось таке.
Далека безлюдна місцина?
Нещасні чоловіки та жінки
і хатин 20 загалом.
Морські краєвиди, риба.
Риба? Як тут встояти?
Без тебе я кращим не стану.
А я не стала б кращою без тебе.
Нам випав другий шанс.
На нове майбутнє.
Переклад субтитрів: Софія Семенко