EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
De som bodde här fick bråttom iväg.
Lite ljus?
På tal om att få bråttom iväg, du ville verkligen bort från Zamfir.
Sätt dig.
Bekväm säng.
Var det därför vi skulle vara ensamma?
Jag vill bort från alla andra i fem jävla minuter.
I veckor har vi inte gjort annat än reagerat.
Vi har studsat från en sak till en annan.
Vi är som bäst när vi har tid att tänka och prata genom saker.
Kul att du tycker det.
-Jag är inte helt dum. -Kul att du tycker det.
Väldigt lustigt.
Hör på, vi måste sluta reagera och börja agera.
Jag väljer hellre att dö än att luras i döden av nån annan.
Låt gå. Var vill du börja?
Från början.
Innan vi upptäcker att vi har backat in i slutet.
Ni skickade ett brev till mig?
Ja.
Välkommen till Danesti.
-Jag förmodar att tiderna varit bättre. -Lugnare.
Jag heter Greta, byns hövding.
Kalla mig Alucard. Inte Alucarden.
-Klarade Marius… -Var det ryttaren?
Tyvärr inte.
Han överfölls och förblödde.
Hästen bar honom ända fram. Han hade brevet i handen.
Jag beklagar.
Han är inte den enda vi har förlorat.
Men han var den sista i sin familj. Därför tog han risken.
Jag hade ändå hoppats…
Där får man för att man hoppas…
Jag har många fler att rädda, Alucard.
Vila medan ni kan.
-Hur länge har angreppet pågått? -Fyra dar.
Först var det bara en av de där satarna. Fler för varje natt.
Vi överlevde knappt natten som gick. Det är tur att bara en tredjedel har dött.
Hjälper du oss?
Jag kan säkert göra nåt för er.
Magiska knep i en strid intresserar mig inte.
De här människorna är i min omsorg.
Stannar du och försvarar dem så länge det krävs?
-Jag sa… -Du måste förstå.
Jag känner inte dig. Du har varit tre mil härifrån i månader.
Du kryper runt i skogen. Du har pålade lik runt ditt märkliga slott.
Du är halvvampyr och stinker av vin, och du framstår som minst halvgalen.
Men du var det enda övertaget jag kunde komma på.
Du behöver inte blända mig med lågmäld finess.
Du måste lova att rädda de här människorna.
Mitt liv är inget värt om jag inte räddar deras.
Är du klar?
-Fungerade det? -Ja.
Då är jag klar.
Tack.
-Och det var en sjujäkla entré. -Ja, sannerligen.
Du är en imponerande ung man.
Vidrigt våld ingår inte direkt i mina färdigheter,
men jag känner igen en expert när jag ser en, oavsett område.
Herregud. Han.
Du heter Adrian Ţepeş, inte sant?
Ja.
Tillåt mig presentera mig. Jag är greve Saint Germain,
vetenskapsman vid många av Europas mäktiga hov.
Varför gömmer du dig i ett latrinskjul i Valakiet?
Är det en latrin? Jag trodde bara att nån hade blivit mycket rädd.
Jag är på resande fot, sir. Intressanta tider i Valakiet.
En lärd borde bära vittnesbörd.
Har turisten trevligt så här långt?
Det har varit
upplysande.
Saint Germain, Ers majestät.
Ockultist, skrivare och rådgivare vid många av Europas mäktiga hov.
Saint Germain, Ers kejserliga majestät. Astrolog, spejare och boklärd.
Saint Germain, Ers kungliga höghet.
Spåman, profet och utövare av de mörka konsterna.
Saint Germain, Ers nåd. Bibliotekarie, skrivare och boklärd.
Saint Germain, er ödmjuka tjänare i vad ni än behöver.
Bort med tassarna från en sån person, din fräcka, lilla grodlort.
Saint Germain.
Flyhänt våld är inte min starka sida, men jag känner igen och beundrar experter.
Bara vidden av dina resor är otrolig.
Jag är förvånad att du iddes återvända till den här skithålan, och förtjust.
Jag behövde pengarna, men ville också gå genom biblioteket här.
Här lär finnas en volym om en plats kallad Oändliga korridoren,
men jag hittar inte den förbaskade saken.
Här är den. Det här är boken.
Och ja, den erbjuder oss vårt livs resa.
Om du verkligen vill göra det här,
så gör vi det.
Allt för dig.
Ta min hand!
Snälla!
Oändliga korridoren är en väg till många andra världar.
Den är ett system av dörrar till andra världar
skilda från vår egen av rymd och tid.
För länge sen
förlorade jag nån som var mig mycket kär i Oändliga korridoren.
Sen dess har jag sökt en väg tillbaka in.
Det är långt mellan korridorens få portar, och deras existens kommer och går.
Jag stänger korridoren! Ta er ut nu!
Tack!
Tack ska ni ha, båda två!
Vi ses igen!
Nej!
Var är den? Jag vet att den är här.
Jag bara… Jag har ingen kontroll.
Varför kan jag inte styra det här?
Jag kom tillbaka.
Ropa så jag kan hitta dig!
Det är jag!
Hej, du.
Din vän reste nyligen till en annan av korridorens sfärer.
Jag beklagar.
Vart då?
Det vet jag inte säkert.
Jag har inte sökt efter henne, Saint Germain.
-Vet du vem jag är? -Jag vet mycket.
-Jag är alkemist. -Jag också.
Nej.
Faktiskt inte.
Du avvek från den vägen för länge sen.
Jag har haft mycket att stå i, men jag tror ännu på vägens mål.
Tror på?
Inte hängiven dem?
Livet har en tendens att försöka inskränka fullständig hängivenhet, inte sant?
-Var är hon? -Och nu står du här.
Utan makt, utan kontroll och utan nån väg framåt.
Det är omöjligt att kontrollera korridoren. Var är hon?
Det är det inte alls. Det vet du. Du har sett den kontrolleras.
Ja, av ett monster
som dödade många människor för att ha själarna som bränsle.
Säg då inte att den är omöjlig att kontrollera.
Jag är ingen massmördare.
Var är hon, för helvete?
Saint Germain…
Vad är alkemins verkliga mål?
Minns du det?
Eller har du lämnat vägen helt?
Dess magnum opus, dess stora verk, är att mäkla fred i världens kaos.
Och vad blev resultatet av det stora verket?
Rebisen, den förruttnade och rena fusionen av materia och ande
i en både manlig och kvinnlig kropp. Prövar du mig?
Två kroppar blir en. Två själar.
Du kan inte vara allvarlig.
Ser jag inte allvarlig ut?
Du menar att den alkemiska processens slutgiltiga seger
är att kontrollera korridoren med en Rebis.
Här har du mig.
-Visa mig då din förbaskade Rebis. -Min Rebis kan inte ses.
Den är en varelse av ordning och kaos,
av naturlig mänsklighet och övernaturlig fasa,
renad av eld och ivägsänd för att förruttna i helvetet.
Förstår du vad jag säger?
Det hoppas jag inte.
Du förstår.
Du förstår vad din alkemi måste åkalla, inte sant?
Du menar "vilka", eller hur?
Vilka jag måste tillkalla, binda och förena till en.
Först då kan du färdas genom korridoren med makt.
Jag visar dig den här.
Den här är laddad med många dödar. Den öppnar korridoren var du vill.
Om jag tar den här, lämnar jag dig strandsatt i korridoren.
Jag färdas genom korridoren med fullständig kontroll.
Jag dansar genom 100 universum om året som en gudinna.
Varför skulle jag vilja härifrån?
Tack.
Det var så lite.
Den är värdelös om du inte hänger dig åt alkemin
och gör det som måste göras.
Kan du inte bara hjälpa mig att hitta henne?
Jag har hjälpt dig så mycket jag kan.
Resten är din uppgift, inte min.
-Förpliktiga dig. -Det ska jag.
Jag är förpliktigad. Jag är här, inte sant?
-Du måste offra nåt. -Det har jag.
Nej! Du har förlorat nånting. Det är inte samma sak.
-Det känns tamejfan som det. -Du måste offra nåt.
Ge frivilligt.
-Ge vad? Vad har jag kvar? -Allt.
Offra din etik, din moral. Offra din själ för uppgiften.
Du måste ge den ditt allt, och du måste vålla smärta när du gör det.
Älskar du henne nog för att göra det, Saint Germain?
Jag gör vad som helst.
Vad som helst för att kunna säga till henne
att jag älskar henne.
SEX VECKOR TIDIGARE
Hit med den!
Herregud!
Varför kunde du inte bara… Varför hjälpte du mig inte bara?
Herregud, förlåt mig. Jag ville inte…
Varför hjälpte du mig inte? Varför i helvete hjälper ingen mig?
Och se på dig nu.
Och se på mig.
Den finaste historien om sexuellt umgänge med boskap jag har hört här omkring,
men innan du för ditt stinkande krus till dina stinkande käkar…
Tänker du berätta var Draculas slott sist var beläget?
Är du månne den kände Saint Germain?
Det nöjet är mitt. Och du är…
Varney från London, sir.
Gemensamma vänner berättar att vi har ett gemensamt projekt.
Och vad skulle det vara, Varney från Lundenwic,
tusenårig vampyr, tiggare och luffare?
Du känner till mig.
Många generationer av lärda
har skrivit om hur de upptäckt dig från tusen stegs avstånd för din stank.
Jag upprepar, vilket projekt?
Återförandet av Dracula till den här världen.
Och det var allt. Planen måste följas in i minsta detalj.
Men tänk om… Och låt mig tala till punkt.
Tänk om jag dödade dig här,
drack allt ditt blod och genomförde din plan på egen hand?
Åh, Dragan, fruktade Dragan,
mytomspunne Dragan med hundra bakhåll och tusen döda bakom sig.
Ja, du kunde absolut döda mig här, men du kan inte genomföra min plan.
Du saknar både kunskaper och förstånd till det.
Håll käften. Du låter som en fisande ko.
Vill du ha tillbaka din käre Dracula?
Ja.
Återvänd då till din jävla vagn.
Du klarar inte det här utan mig. Följ mina instruktioner.
-Jag kommer att döda dig. -Gör som jag säger, för helvete!
Kör allihop till Danesti. Jag sköter resten.
Du kan döda mig efteråt.
Ja, kom ihåg rutinen, gosse. "Charmerande ställe. Trött resenär.
Många mynt. Bara en enkel sovplats."
Snart nog är allt över.
Det är förbaskat synd. Alla de här små liven.
Ta dig samman.
De har alla sina liv. Du har inget. Är det rättvist?
Hör du det där?
-Jag hör inget. -Inte jag heller.
Nånting närmar sig.
-Nån har hämtat din dumma häst. -Det där är en bra häst.
Hon är väldigt bra, inte sant? Så synd.
Vadå?
Så bra hand med vanligt folk, men det är bortkastat här ute, inte sant?
Hon är precis där hon ska.
De kommer från Lasa, en by 1,5 mil bort.
-De har gått i timmar. -Angreps de också?
Deras by stacks i brand. Och inte bara deras, säger de.
I gruppen finns flyktingar från fem andra byar i regionen.
Jag förstår.
-De flydde. -De överlevde.
De har mist många till vampyrers och nattvarelsers maträder.
Intressant.
Varför skulle de bränna byarna?
Vampyrer ägnar sig inte åt samma blinda förstörelse som nattvarelser.
De gör maträder för att klara sig genom pågående strider.
De undanröjer skydd och möjligheten till hjälp samt vittnen.
Komplexiteten är oroande.
Jag är förstås ingen militär,
även om jag varit rådgivare åt generaler och kungar,
men vågar jag påpeka att den här byn omöjlig att försvara?
-Det har inte gått bra hittills. -Du kan ha en poäng, Saint Germain.
Kanske, tills vi alla vet vad som pågår,
skulle de återstående personerna under ditt beskydd
flyttas till en säkrare plats, som…
Ditt slott. Möjligtvis.
Och Gud skiter återigen i min middag.
Åh, nej.
Jag börjar verkligen bli Belmont.
Är livet ens värt att leva längre?
Undertexter: Jessika Johansson