EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Hvem er en smuk pige?
Det er rigtigt.
Det er du.
Hvad glor du på?
Han bad os om at placere ejendele for at hjælpe med senere identifikation.
Jeg ville se, om det stadig virkede.
Jeg skal mødes med Isaac.
Nej!
Jeg tager den ikke med.
Må jeg spørge om noget?
Selvfølgelig.
Hvad laver vi her?
Det er et meget bredt spørgsmål.
Vær mere specifik.
Sid ned.
Jeg behøver ikke fortælle dig,
hvad nattevæsner er, skabelsesmester.
Kald mig Isaac.
Vil du have et bær?
Det er det, jeg mener.
Jeg er et nattevæsen.
Jeg spiser blod og kød.
Et bær ville nok ikke dræbe dig.
Nattevæsner dræber,
ødelægger og plyndrer.
Det er vores fornøjelse.
Nattevæsner gør, hvad deres skabelsesmestre ønsker.
Så måske
forstår jeg bare ikke, hvad du ønsker.
Du beder os begrave folk.
Byen var fyldt med døde.
Mange var gået i forrådnelse og kunne ikke omdannes med magi.
Hvad så?
Så de skal begraves.
Du er ikke et fjols.
Insekter og sygdomme ville sprede sig.
Og jeg minder dig om, at alle her var ofre.
De fortjener en begravelse.
Hvorfor bekymrer vi os så
om insekter og sygdomme?
Stil dit spørgsmål.
Vi dræber, ødelægger og plyndrer.
Du beder os om at begrave de rådne lig
og genopbygge og reparere dette sted.
Hvorfor beder du os gå imod vores natur?
Jeres natur er flydende.
I tror, at I kun er ødelæggelsesredskaber, fordi I altid er blevet brugt sådan.
Tag et bær.
Minder.
Det er ikke blod eller kød,
men du lader ikke til at være død.
Jeg vil besvare dit spørgsmål.
Denne by var engang hjemsted for mange hundrede mennesker,
måske flere.
Den kan genopbygges,
når ligene er begravet,
affaldet er bortskaffet, og strukturerne er repareret.
Vi tager snart videre.
Når vi er væk,
vil byen være her, hvor folk kan finde den og gøre den til deres hjem.
Vil du have et bær mere?
Det tror jeg.
Tag et.
Man kan bruge en hammer til at bygge et hus
eller knuse et kranie.
I er vendt tilbage til Jorden som redskaber,
og jeg vil bruge redskaber, som jeg ønsker.
Så mange minder.
Til sidst kan jeg også vælge
at indse, at I slet ikke er redskaber.
For intet redskab ville smage et bær
og huske første gang i livet, det stødte på dem.
Men vi er helvedes væsner,
der skal befales at gå i kamp.
En dag vil helvede være tomt,
og dets døre vil klapre i vinden.
Hvad?
Gennem mig
løfter Gud de forbandede fra helvede i sin nåde,
så de kan udstå deres straf på Jorden som mine soldater.
Ja.
Skal deres straf på Jorden også være evig?
Jeg
ved det ikke.
Det gør jeg heller ikke.
Lad os finde ud af det sammen.
I mellemtiden
kan vi begge gøre lidt mere, end vi var beregnet til.
Må jeg sige noget?
Sig frem.
Du er ved at forandre dig.
Der er stadig hævn i dig, tror jeg,
men også andre ting.
Måske.
Kæmper vi stadig, Isaac?
Vi kæmper altid for noget.
Men jeg forstår.
Snart.
Han har måske ret.
Hvad siger du?
Det tog mig et par uger
at forvandle de levedygtige lig i byen.
Flere uger at udføre reparationer og begrave dem, der var gået i forrådnelse.
Er det så slemt at standse op og tænke et øjeblik?
Har jeg forandret mig?
Sig noget.
Jeg dræbte dig, gamle troldmand.
Du må have en mening om dette.
Nej?
Jeg har dræbt mange mennesker, gamle troldmand, af mange grunde.
Men at dræbe dig føltes retfærdigt.
Det føltes som at reparere verden lidt.
Jeg kunne lide den følelse.
I lang tid
var jeg tilfreds med at være den kniv, som andre brugte.
Men på det seneste
har jeg følt mig mere som hånden end kniven.
Hele mit liv har jeg reageret på ting.
Sjældent handlet.
Så
ja, jeg har forandret mig.
Jeg er en agent i denne verden.
Jeg kan skabe fremtid.
Og heldigvis kunne jeg skabe en fremtid
og ende din på samme tid.
Gud er god.
Gad vide, hvad jeg gør nu.
Spejl.
Hvad er det?
Hr. spejl.
Hvad laver du?
Og hvem er du så?
Kan du ikke huske mig?
Du ser ikke mindeværdig ud.
Varney.
Varney fra Draculas oprindelige følge.
Jeg tog til Targoviste tidligt i kampen.
Hvorfor forbinder du dig til mit spejl, Varney?
Jeg har talt med folk, der markerede jeres rejse
gennem landet.
Du har gjort et fantastisk arbejde.
Mit spørgsmål venter.
Jeg arbejder på at bringe
Dracula tilbage fra de døde, skabelsesmester Isaac.
Hvor interessant.
Det er mere end det.
Jeg har talt med magikere og lærde
i hele landet.
Både vampyrer og mennesker.
Vi arbejder sammen for at samle gamle besværgelser,
at lave et system, der kan bringe Dracula tilbage fra helvede
og genindsætte ham i verden med magt.
Med hvilket formål?
Han har uafsluttede forretninger.
Han skylder os døden.
Døden i hidtil usete mængder.
Hans store arbejde forbliver ufuldstændig.
Det gør mit også, Varney.
Er dit lige så vigtigt
som udryddelsen af den race, der dræbte hans kone?
Racen, du selv hader?
For mig er det.
Bagefter ser vi.
Jeg forventede mere af Draculas foretrukne skabelsesmester.
Ved daggry
kan du vride dig af skuffelse i din lille kiste.
Men stille, for jeg ikke vil høre din stemme,
før min egen opgave er afsluttet.
Hr. spejl, lad ham ikke påkalde mig igen,
og gå i seng.
Fuck dig…
Han skar mig af!
Du kedede ham vist.
Ved han, hvem jeg er?
For guds skyld.
Jeg er Varney. Varney fra London. Siden før byen var London.
Jeg var stor, da den var en romersk spøgelsby,
og vi markerede grænserne med kranier.
Fuck ham. Vi gør det uden ham.
Jeg har ombestemt mig.
Få soldater til at bære mig rundt på en seng.
Det var fis.
Jeg er ligeglad. Gør det.
Alt gør ondt.
Det er ikke så slemt.
Vi har været herude i ugevis. Hvordan kan det blive værre.
-Det… -Jeg vil ikke vide det.
Jeg vil ikke høre flere historier
om tryksår og rotter til middag.
Okay, men fortalte jeg om dengang,
jeg så 18 egern myrde en hund?
Stop. For guds skyld stop.
Her. Dæmp smerten.
Det her er helt forkert.
Jeg elsker dig, men, virkelig,
jeg er klar til at sende dig hjem.
Nej.
Det her.
Vi har rejst…
Ikke engang hele området, Carmilla markerede, kun en del af det.
…i ugevis.
Og det her er helt forkert.
Okay.
Forklar dig selv, kvinde.
Jeg nærer ingen kærlighed til mennesker.
Der er en fødekæde, og vi er øverst.
Mennesker er grise med sko,
og de græder ikke, når de vil have bacon.
Jeg er ikke ked af at gøre mennesker til mad.
Forstået?
Ud med sproget, Morana.
Sig det lige ud uden at slå knuder på dig selv.
Gud. Jeg har levet med dig for længe.
Okay, er der en hurtig og nådig måde
at tage kontrollen over det udpegede territorium
mellem slottet og havet?
Du mener som at knipse med fingrene?
Nej, selvfølgelig ikke.
Selvfølgelig.
Det bliver en hård kamp, ikke?
Lad os ikke få det til at lyde desperat.
Men det bliver ikke let.
Nej.
Der vil være lidelse.
Det er krig. Der er altid lidelse.
Det er ikke krig.
Der er ikke to sider.
Det er en rullende invasion og indfangning af tusindvis af mennesker.
Mennesker, der desværre er klogere end grise
og vil kæmpe og lide og frygte og løbe.
Så vælger jeg et andet ord.
Det er "kamp".
Jeg kom herud med dig, fordi jeg selv ville se
de logistiske udfordringer i planen.
Og jeg sagde, du ikke behøvede det.
Jeg ville vurdere kampscenen og give dig besked.
Og
du spurgte mig, om jeg ville lede et imperium.
Ja. Det ved jeg.
Det gav mere mening derhjemme.
Fokuser, Morana.
Tal ikke ned til mig, fordi jeg ikke er soldat.
Det bliver et forfærdeligt rod,
som vi skal håndtere til vores dages ende,
og det vil skabe mere lidelse end nogesinde før i historien!
Du skal ikke nedgøre mig, fordi jeg er soldat.
Jeg vinder krige.
Tvivler du pludselig på mig, fordi dine ben er ømme af at leve mit liv?
Er du klar til at kæmpe den samme kamp igen og igen
resten af dit liv?
Vil du høre, hvad jeg synes?
Altid.
Jeg synes, at uanset hvad vi opnår, opnår vi det sammen.
Dig og mig.
Carmilla giver os en skør plan, og vi får den til at virke.
Med andre ord får vi den til at virke på trods af Carmilla.
Og Lenore hjælper aldrig. Hun lever i sin egen verden.
Det er os. Og den skøre plan giver mening derhjemme, fordi,
jeg ved ikke,
Carmilla har en magisk, forvrængende kraft,
og vi er stolte af at få tingene til at fungere.
Men vi har været herude i ugevis, væk fra hende og hendes galskab,
og jeg siger dig…
Hvad sker der?
Vi bliver angrebet.
Ved daggry.
De ved, hvad vi er.
De er åbenbart ikke dumme. Jeg må hen til min kuffert.
Den der?
Du åbner den aldrig. Hvad er der i den?
Dagsrustning.
Ned i kufferten.
Nej.
Pile og lys kan ikke gennemtrænge den.
Ned i kufferten, elskede.
Kom så!
Brænd dem levende!
Ja.
Kom så!
Få dem ud!
Herovre, skiderikker!
Nemlig!
Skide husdyr.
Styrias soldater!
Gør jer klar til kamp!
Jeg går ud fra, vi vandt.
Ja.
Godt. Jeg vil selv dræbe dig.
Ved du, hvordan den lugter?
De var ikke krigere.
De var bare mennesker.
Landsbyboere.
Bønder og sådan.
Jeg er ikke uenig i, hvad du sagde om Carmilla.
Hun er min ven, men vi ved, hvordan hun er.
Jeg var uenig om krigen.
Der er ingen kamp, jeg ikke kan vinde, når jeg sætter mig for det,
og jeg har dig og din forstand ved min side.
Men jeg kæmpede med skide bønder.
Jeg så frygten i deres øjne.
Ikke frygt for at dø.
Frygt for ikke at have kæmpet.
Frygt for ikke at redde deres folk.
Og vi er midt i en skide mark.
En håbløs kampscene.
Bortset fra at hele landet
ikke er andet end marker og skove.
Men de gjorde det.
Vi ville aldrig stoppe, vel?
Betingelsen for sejr er bare at kæmpe og holde
sammen på hele hendes imperiums vanvittige struktur,
indtil jeg dør af alderdom.
Jeg håber, jeg tager fejl.
Jeg håber, du tager fejl.
Vi kan godt.
Det kan vi, men det ville aldrig få ende.
Du ville kæmpe herude for evigt.
Jeg ville være i Styria og forsøge at holde forsyningslinjerne åbne.
Og vi ville aldrig se hinanden igen.
Undskyld.
Jeg håber, jeg tager fejl.
Vi er i dagens kolde lys.
Og Carmillas store plan…
Menneskerne vil kæmpe for deres plads i verden.
Hele tiden.
I dagens kolde lys må jeg spørge mig selv om dette.
Ønsker jeg det?
Ønsker vi det,
når vi kan gøre så meget andet sammen?
Søstre.
Hector er endelig klar til at lave nattevæsner.
Kom hjem.
Nu begynder det.
Det er værre, end jeg havde troet.
Og jeg har set en del ødelagte byer i min tid.
Det, jeg ikke forstår, er,
at Dracula ramte den først, da hans kone døde, ikke?
Men der er stadig vampyrer og nattevæsner.
Hvad er deres mål?
Hvad får de?
Disse mennesker fik aldrig chancen for at genopbygge.
Frygteligt.
Og alt har ført os hertil.
Så vi må være her af en årsag.
Men hvordan passer vi ind?
Passer.
Nå.
Vent.
Hvad er den tingest?
Det kan ikke være, hvad jeg tror, men…
Der er I.
Ser I jer omkring i vores fine by?
Jeg vil hellere se jeres underjordiske hof.
Ikke endnu. Jeg vil være sikker på, at jeg kan stole på jer.
Det er godt, for vi vil gerne sikre os, at vi kan stole på dig.
Du glemmer, hvem du taler til.
Vi vil gerne se os omkring. Du kan finde os igen senere.
Vi har vigtige ting at tale om.
At redde byen, genoprette tronen,
skabe orden.
Vi har også vigtige ting at tale om.
I mellemtiden vil vi se på,
hvorfor du ikke har gjort noget af det.
Og om vi vælger at hjælpe dig.
Hun har brug for hjælp.
Men jeg er træt af at være birolle i en andens historie.
Gå væk.
Tekster af: Maiken Waldorff