PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Kdo je tady krasavice?
Kdo je tu krasavice?
Přesně tak.
Ty.
Na co koukáš?
Máme tu shromáždit jejich majetek, kdyby je bylo potřeba identifikovat.
Musel jsem zjistit, jestli pořád funguje.
Jdu za Izákem.
Ne!
Nebudu si ji brát s sebou!
Mohu se vás na něco zeptat?
Jistě.
Co tady děláme?
To je hodně všeobecná otázka.
Buď konkrétnější.
Posaď se.
Nemusím vám snad vysvětlovat,
co jsou noční stvůry zač, kováři.
Říkej mi Izáku.
Dáš si ostružinu?
Přesně o tom mluvím.
Jsem noční stvůra.
Jím krev… a maso.
Jedna ostružina by tě nezabila.
Noční stvůry vraždí…
ničí… a plení.
Z toho čerpáme potěšení.
Noční stvůry vykonávají vůli svých kovářů.
V tom případě…
možná tak úplně nechápu vaši vůli.
Posíláte nás pohřbívat… lidi.
Město bylo plné mrtvých.
Hodně z nich bylo už moc rozložených na proměnu magií.
No a?
A tak je potřeba je pohřbít.
Nejsi žádný hlupák.
Začal by se tu šířit hmyz a nemoci.
A rád bych ti připomněl, že jsou to všechno oběti.
Zaslouží si pohřeb.
Proč nás má ale zajímat…
hmyz a nemoci?
Přejdi k věci.
Zabíjíme, ničíme a pleníme.
Vy chcete, abychom pohřbívali shnilé mrtvoly
a opravili tohle město.
Proč nás nutíte jít proti podstatě našeho bytí?
Vaše podstata není pevně daná.
Věříte, že jste nástrojem zkázy,
jen proto, že tak vás všichni využívali odjakživa.
Jen si dej.
Vzpomínky…
Není to krev ani maso,
ale zdá se, že jsi pořád naživu.
Tady máš odpověď na svoji otázku.
V tomto městě kdysi žily stovky lidí. Možná i víc.
Může být znovu obydleno,
jakmile pohřbíme těla,
odklidíme suť a opravíme domy.
Brzy odsud odejdeme.
A až budeme pryč,
tohle město bude připravené k osídlení dalšími lidmi.
Dáš si ještě?
Dal bych si.
Vezmi si.
Víš… kladivem můžeš buď postavit dům,
nebo rozbít lebku.
Vrátili jste se na zem jako nástroje…
a já vás budu používat, jak se mi zlíbí.
Tolik vzpomínek…
Nakonec se můžu taky rozhodnout,
že vlastně vůbec nejste nástroje.
Protože nástroj neochutná bobuli
a nevzpomene si na chvíli, kdy ji okusil ve svém prvním životě.
My jsme ale… zplozenci pekla…
stvořeni proto, abychom bojovali!
Jednoho dne bude peklo zet prázdnotou
a jeho brány budou lomozit ve větru.
Cože?
Skrze moji ruku
Bůh pozdvihává zatracence z pekel,
aby se připojili k mému vojsku a činili pokání.
Ano.
Měli by své pokání prožít jako nástroje?
Já…
nevím.
Ani já ne.
To zjistíme společně.
Mezitím…
budeme oba dělat něco víc, než pro co jsme byli stvořeni.
Můžu vyjádřit svůj názor?
Můžeš.
Měníte se.
Myslím, že v sobě pořád dusíte pomstu.
Cítím z vás ale i další věci.
Možná.
Bojujeme pořád, Izáku?
Celý život za něco bojujeme.
Ale chápu tě.
Brzy.
Možná má pravdu.
Co si o tom myslíš ty?
Trvalo mi pár týdnů,
než jsem proměnil všechna životaschopná těla.
Další týdny zaberou opravy a pohřbívání těch,
se kterými se už nedá pracovat.
Je vážně tak špatné dávat si načas a přemýšlet?
Změnil jsem se?
No tak, řekni něco.
Zabil jsem tě, starý čaroději.
O tom si snad musíš něco myslet.
Ne?
Zabil jsem mnoho lidi z mnoha různých důvodů, čaroději.
Když jsem ale zabil tebe, cítil jsem, že dělám správnou věc.
Jako bych o něco málo zlepšil svět.
Ten pocit se mi líbil.
Dlouhou dobu mi stačilo
být nožem, který ovládaly cizí ruce.
Poslední dobou se ale cítím…
víc jako ruka než nůž, čaroději.
Celý život jsem reagoval na věci kolem mě.
Jen zřídka jednal.
Takže…
Ano, změnil jsem se.
Něco na tomhle světě můžu dokázat.
Dokážu tvořit budoucnost.
A s radostí budu tvořit svoji budoucnost
a zároveň ukončím tu tvoji.
Bůh je dobrý.
Copak asi bude mým dalším krokem?
Zrcadlo?
Co to děláš?
Pane Zrcadlo.
Co to děláte?
S kýmpak mám tu čest?
Vy si mě nepamatujete?
Nevypadáš nezapomenutelně.
Varney.
Varney z Drákulovy původní kohorty.
Na začátku našeho tažení jsem odešel do Targovište.
Proč se napojuješ na moje zrcadlo, Varney?
Mluvil jsem s lidmi, co byli svědky vaší cesty napříč zemí.
Odvedl jste obrovský kus práce.
Neodpověděl jsi mi.
Pracuju na Drákulově vzkříšení, kováři Izáku.
To zní zajímavě.
Víc než to.
Spojil jsem se s mágy a učenci
po celé zemi.
S upíry i lidmi.
Společně shromažďujeme prastaré svitky a kouzla.
Chceme vytvořit systém, který by Drákulu vyrval z chřtánu pekel
a vrátil by mu jeho moc.
K čemu?
Má tady nevyřízené účty.
Dluží nám smrt.
Smrt nebývalých rozměrů.
Jeho skvělé dílo zůstává nedokončené.
Stejně jako to moje, Varney.
Je to vaše stejně důležité
jako vyhlazení druhu, který zabil jeho ženu?
Druhu, který sám tolik nenávidíte?
Pro mě ano.
Potom se uvidí.
Od Drákulova oblíbeného kováře jsem čekal víc.
Tak to se můžeš přes den užírat zklamáním ve svojí rakvi.
Dělej to ale potichu, protože tě nechci slyšet,
dokud moje dílo nebude dokonáno.
Pane Zrcadlo, ať mi tenhle už nikdy nevolá.
A běžte spát.
Naser si…
Odříznul mě!
Asi jsi ho nudil.
To neví, kdo já jsem?
Už zase…
Jsem Varney. Varney z Londýna, ještě než to byl Londýn.
Byl jsem mocný, už když to byl římský zapadákov
a hranice se pořád značily lidskýma lebkama.
Do hajzlu s ním. Zvládneme to bez něj.
Rozmyslela jsem si to.
Ať mě vojáci nosí na nosítkách.
Dělala jsem si srandu.
To je mi fuk. Nakaž jim to.
Všechno mě bolí.
Tohle není tak špatné.
Jsme tu už týdny. Nechci vědět, jak se to může ještě zhoršit.
- No… - Řekla jsem, že to nechci vědět.
Žádné další příběhy
o puchýřích ze sedla a jezení krys.
Dobře. Už jsem ti vyprávěla o tom, jak jsem viděla 18 veverek zamordovat psa?
Přestaň. Pro lásku boží. Ne.
Tumáš. Otup tu bolest.
Celé je to špatně.
Miluju tě, ale vážně uvažuju o tom…
že tě nechám poslat domů.
Ne.
Tohle.
Jsme na cestě…
A to jsme projely jen zlomek toho, co nám Carmilla zaznačila.
…celé týdny.
A tohle je prostě špatně.
Tak jo.
Mluv, ženská.
Nemám lidi nijak v lásce.
To my jsme na vrcholu potravního řetězce.
Lidi jsou jen prasata s botama
a taky nebrečí, když jedí slaninu.
Nejsem smutná, když z lidí dělám jídlo.
Rozumíme si?
Tak to vyklop, Morano.
Řekni, co máš na duši, nebo se do toho zamotáš.
Sakra, žijeme spolu už moc dlouho.
Existuje nějaký rychlý a milosrdný způsob,
jak bychom mohly ovládnout to vyznačené území
mezi hradem a mořem?
Myslíš něco, co bude hotové lusknutím prstů?
Ne. Samozřejmě, že ne.
Samozřejmě.
Budeme si muset vydobýt každou píď, že jo?
Zase tak dramatické to nebude.
Ale nebude to jednoduché.
Ne.
Bude to stát hodně utrpení.
Válka vždycky přináší utrpení.
Tohle není válka.
Nestojí tu proti sobě dvě strany.
Je to agresivní invaze a věznění stovek tisíců lidí.
Lidí, co jsou bohužel chytřejší než prasata
a budou bojovat, trpět, děsit se a utíkat.
Dobře, řeknu to jinak.
Je to bitva.
Šla jsem s tebou, protože jsem chtěla zhodnotit,
jak to bude s logistikou.
A já ti říkala, že nemusíš.
Sama bych to zhodnotila a informovala tě.
A taky…
jsi to byla ty, kdo se mě zeptal, jestli chci vládnout impériu.
Ano. Já vím.
Doma to dávalo větší smysl.
Soustřeď se, Morano.
Takhle se mnou nemluv. Nejsem žádný voják.
Bude z toho děsivé svinstvo,
se kterým se budeme potýkat až do konce našich životů
a které způsobí víc utrpení než cokoliv v dějinách.
Tohle na mě neplatí, protože já voják jsem.
Já vyhrávám války.
To o mně po celé té době začínáš pochybovat,
protože tě z mého života bolí nohy?
Jsi připravená bojovat pořád dokola v té samé válce
po zbytek svého života?
Chceš znát můj názor?
Vždycky.
Ať už dosáhneme čehokoliv, dosáhneme toho společně.
Ty a já.
Carmilla přijde se šíleným plánem a my to zařídíme.
Nebo to spíš zařídíme Carmille navzdory.
Lenore taky nikdy nepomůže. Jen si povídá s vílami.
Jsme v tom samy. Ten šílený plán doma dával smysl,
protože já nevím…
Carmilla má nějaké kouzlo na zkreslení reality
a my jsme hrdé na to, že vždy vše zařídíme.
Už jsme ale týdny mimo dosah jejího šílenství
a já ti říkám…
Co se děje?
Útočí na nás.
Za úsvitu.
Vědí, co jsme zač.
Zjevně nejsou hloupí. Potřebuju svoji rakev.
Tamhletu?
Tu nikdy neotvíráš. Co v ní je?
Moje denní brnění.
Vlez si do rakve.
Ne.
Nedostanou se tam šípy ani světlo.
Vlez do té rakve, lásko.
No tak!
Spalte je zaživa!
Jasně.
No tak!
Dostaňte je ven!
Tady, vy psomrdi!
Přesně tak!
Jste jen pitomý dobytek!
Štýrští vojáci!
Oblečte si brnění a zakryjte si kůži!
Takže jsme vyhráli?
Ano.
Skvěle. Takže tě můžu zamordovat sama.
Víš, jak to vevnitř páchne?
Nebyli to válečníci.
Byli to obyčejní lidé.
Vesničani.
Farmáři a podobně.
Ohledně Carmilly s tebou souhlasím.
Je to kamarádka, ale obě víme, jaká je.
S tou válkou jsem nesouhlasila.
Neexistuje boj, který bych nevyhrála, když se do toho opřu
a mám po boku tebe jako svého stratéga.
Právě jsem ale bojovala s podělanýma farmářema.
Viděla jsem ten strach v jejich očích.
Ne strach ze smrti.
Strach z toho, že se nám nevzepřou.
Strach z toho, že nezachrání svůj lid.
A to jsme uprostřed posranýho pole.
Naprosto beznadějné bojiště.
Až na to, že celá tahle země
je pokrytá poli a lesy.
Stejně ale zaútočili.
Tohle by nikdy nepřestalo, že ne?
Vítězství by znamenalo bojovat a držet celou tuhle šílenou říši pohromadě,
dokud bych neumřela na stáří.
Chci se mýlit.
Chci, aby ses mýlila i ty.
- Zvládly bychom to. - Ano, ale už bychom nedělaly nic jiného.
Ty bys už navěky jen bojovala.
A já bych se ve Štýrsku navěky snažila udržovat zásobovací trasy.
Už bychom se nikdy neviděly.
Je mi to líto.
Chci se mýlit.
Stojíme ve studeném denním světle!
A Carmillin velký plán je…
Lidé budou bojovat o své místo na světě.
Vždycky.
Ve studeném denním světle se sama sebe ptám…
Chci to?
Chceme něco takového,
když bychom mohly dělat tolik věcí společně?
Sestry.
Hektor může konečně začít vyrábět noční stvůry.
Vraťte se domů.
Začínáme.
Je to horší, než jsem si představovala.
A to už jsem pár vypleněných měst viděla.
Já to nechápu.
Poprvé na ně zaútočil Drákula, když umřela jeho žena.
Upíři a stvůry odsud ale pořád neodešli.
O co jim tady jde?
Co z toho mají?
Místní nikdy neměli šanci se znovu postavit na nohy.
Je to hrůza.
A všechno nás vedlo sem.
Jsme tu z nějakého důvodu.
Nevím, jak do toho zapadáme.
Zapadáme…
Počkat.
Co to je?
Nemůže to být to, co si myslím, ale…
Tady jste.
Prohlížíte si naše krásné město?
Radši bych si prohlédl ten váš podzemní dvůr.
Ještě ne. Chci mít jistotu, že vám můžu věřit.
Skvěle, protože my chceme mít jistotu, že můžeme věřit tobě.
Zapomínáš, s kým mluvíš.
Chceme se tu porozhlédnout. Určitě nás později nějak najdeš.
Musíme spolu probrat důležité věci. Záchranu města, obnovení trůnu
a nastolení pořádku.
Taky chceme probrat něco důležitého.
Mezitím se podíváme,
jak jste nic z toho zatím nedokázali.
Ještě uvidíme, jestli vám pomůžeme.
Potřebuje naši pomoc.
Už mě ale nebaví dělat někomu figurku.
Prostě pojď.
Překlad titulků: Eliška K. Vítová