NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Kukas on nätti tyttö?
Kuka on nätti tyttö?
Aivan. Sinä olet.
Mitä tuijotat?
Hän käski asettaa omaisuutta mahdollista myöhempää tunnistusta varten.
Halusin nähdä, toimiiko se yhä.
Menen tapaamaan Isaacia.
Ei! En ota sitä mukaan.
Saanko kysyä yhtä asiaa?
Tietysti.
Mitä teemme täällä?
Tuo on hyvin laaja kysymys.
Tarkenna sitä. Istu alas.
Minun ei tarvitse kertoa sinulle,
mitä yön olennot ovat, takojamestari.
Sano vain Isaac.
Haluaisitko marjan?
Juuri tätä tarkoitan. Olen yön olento.
Syön verta ja lihaa.
Marja tuskin tappaisi sinua.
Yön olennot tappavat,
tuhoavat ja ryöstävät.
Me nautimme siitä.
Yön olennot tottelevat takojamestarinsa tahtoa.
Ehkäpä siis -
en vain ymmärrä tahtoasi.
Panit meidät hautaamaan ihmisiä.
Kaupunki oli täynnä kuolleita.
Liian moni oli liian mädäntynyt muunnettavaksi taian avulla.
Entä sitten?
Siksi heidät pitää haudata.
Et ole typerys.
Hyönteiset ja taudit leviäisivät.
Saanen muistuttaa, että kaikki täällä olivat uhreja.
He ansaitsevat hautajaiset.
Miksi sitten välitämme -
hyönteisistä ja taudeista?
Esitä kysymyksesi.
Me tapamme, tuhoamme ja ryöstämme.
Panit meidät hautaamaan mädäntyneitä kuolleita -
ja kunnostamaan tämän paikan.
Miksi komennat meidät toimimaan luontomme vastaisesti?
Luontonne on joustava.
Uskotte olevanne tuhon välineitä vain siksi,
että siihen teitä on aina käytetty.
Ota marja.
Muistoja.
Se ei ole verta eikä lihaa, mutta et näytä kuolleen siitä.
Vastaan kysymykseesi.
Tämä kaupunki oli kerran koti sadoille ihmisille, ehkä jopa tuhansille.
Sen voisi asuttaa uudelleen,
kunhan ruumiit on haudattu, romu hävitetty ja rakenteet korjattu.
Jatkamme pian matkaa.
Kun olemme poissa, kaupunki jää tänne ihmisten löydettäväksi ja asutettavaksi.
Haluatko toisen marjan?
Taidanpa haluta. -Ota vain.
Vasaraa voi näet käyttää talon rakentamiseen -
tai kallon murtamiseen.
Teidät palautettiin kuolleista välineiksi, joita aion käyttää haluamallani tavalla.
Miten paljon muistoja.
Voin lopulta myös päättää myöntää, ettette ole välineitä lainkaan.
Mikään väline ei voi maistaa marjaa -
ja muistaa maistaneensa niitä myös ensimmäisessä elämässään.
Mutta me olemme helvetin olentoja,
joita pitää komentaa taistelemaan.
Jonain päivänä helvetti tyhjenee, ja sen ovet paukkuvat tuulessa.
Mitä?
Minun käteni kautta Jumala nostaa kirotut helvetistä -
osoittamaan katumusta maan päällä minun sotilainani.
Niin. -Pitäisikö senkin katumuksen olla ikuinen?
En tiedä.
En minäkään.
Selvitetään se yhdessä.
Sillä välin voimme molemmat tehdä muutakin kuin mihin meidät on tarkoitettu.
Saanko huomauttaa yhden asian?
Saat.
Sinä olet muuttumassa.
Sinussa taitaa olla yhä kostoa,
mutta myös muita asioita.
Kenties.
Taistelemmeko yhä, Isaac?
Taistelemme aina jostain.
Mutta ymmärrän, mitä tarkoitat. Pian.
Hän saattaa olla oikeassa.
Mitä luulet?
Kesti pari viikkoa muuntaa tämän kaupungin elinkelpoiset ruumiit.
Vielä kauemmin tehdä korjaukset ja haudata liian tuhoutuneet.
Enkö saisi ajatella hetken kaikessa rauhassa?
Olenko minä muuttunut?
Sano nyt jotain.
Minä tapoin sinut, vanha velho. Kai sinulla on tästä mielipide.
Eikö?
Olen tappanut monia ihmisiä monista syistä.
Mutta sinun tappamisesi tuntui oikealta.
Se tuntui kuin parantaisin maailmaa hieman.
Pidin siitä tunteesta.
Tyydyin pitkään olemaan veitsi muiden käsissä.
Mutta viime aikoina olen tuntenut olevani enemmänkin käsi kuin veitsi.
Olen koko ikäni reagoinut asioihin, harvoin toiminut itse.
Siispä olen tosiaan muuttunut.
Minulla on vaikutusta tässä maailmassa. Minä voin luoda tulevaisuuksia.
Voisin ilomielin luoda oman tulevaisuuteni ja samalla päättää sinun tulevaisuutesi.
Jumala on hyvä.
Mitähän minä teen seuraavaksi?
Peili. Mitä tämä on?
Hyvä peili. Mitä sinä teet?
Kuka sinä olet?
Etkö muista minua? -Et näytä ikimuistoiselta.
Varney. Draculan alkuperäisestä kohortista.
Lähdin Targovisteen kampanjan alkuvaiheessa.
Miksi otit yhteyden peiliini, Varney?
Olen puhunut niiden kanssa, jotka merkitsivät kulkusi maan poikki.
Olet tehnyt loistavaa työtä.
Kysymykseni on yhä avoin.
Pyrin herättämään Draculan kuolleista, takojamestari Isaac.
Miten kiinnostavaa.
Enemmänkin.
Olen puhunut velhoille ja tieteilijöille eri puolilla maata.
Sekä vampyyreille että ihmisille.
Keräämme yhteistyössä muinaisia loitsuja ja perimätietoa.
Rakennamme järjestelmää,
jolla Dracula poimitaan helvetistä takaisin maailmaan ja valtaan.
Minkä vuoksi? -Hänellä on keskeneräisiä asioita.
Hän on meille velkaa ennennäkemättömän määrän kuolemaa.
Hänen suuri työnsä on yhä kesken.
Samoin minun työni, Varney.
Onko se yhtä tärkeää -
kuin hänen vaimonsa tappaneen rodun hävittäminen?
Vihaat itsekin tuota rotua.
Minulle se on tärkeää. Katsotaan sitten sen jälkeen.
Odotin parempaa Draculan suosikkitakojamestarilta.
Siispä päivänvalon tullen voit kiemurrella pikku arkussasi pettymyksestä.
Mutta pysy hiljaa. En halua kuulla ääntäsi ennen kuin oma työni on valmis.
Hyvä peili, älä enää salli yhteydenottoa tältä henkilöltä.
Vaivu uneen.
Haista paska.
Hän esti minut. -Taisit pitkästyttää häntä.
Eikö hän tiedä, kuka olen? -Luojan tähden.
Olen mahtava Varney Lontoosta jo ajalta ennen kuin se oli Lontoo,
kun se oli roomalaisten aavekaupunki, ja merkitsimme yhä rajamme ihmiskalloilla.
Paskat hänestä. Pärjäämme ilmankin.
Muutin mieleni. Pane sotilaat kantamaan minua sängyllä ympäri maaseutua.
Se oli pelkkä vitsi.
Ihan sama. Minä vaadin sitä.
Joka paikkaa särkee.
Ei tämä niin kamalaa ole.
Olemme olleet täällä viikkokausia. En halua tietää, miten tämä voi pahentua.
Siten, että… -Sanoin, etten halua tietää.
En halua enää kuulla tarinoitasi satulapaiseista ja rottien syömisestä.
Hyvä on, mutta kerroinko nähneeni, kun 18 oravaa murhasi koiran?
Lopeta jo luojan tähden.
Tämä turruttaa kivun.
Tämä on täysin väärin.
Olet rakas, mutta älä nyt viitsi. Lähetän sinut pian kotiin.
Ei, vaan tarkoitan tätä.
Olemme kiertäneet vasta pientä osaa Carmillan rajaamasta alueesta -
jo viikkokausia.
Tämä on täysin väärin.
Selvä. Selitähän sitten, nainen.
En erityisesti pidä ihmisistä.
Me olemme ravintoketjun huipulla.
Ihmiset ovat sikoja, joilla on kengät, eivätkä itke, kun haluavat pekonia.
En sure, kun teen ihmisistä ruokaa.
Onko selvä?
Kakista ulos, Morana.
Sano suoraan, mitä mietit. Muuten saat pääsi pyörälle.
Luoja. Olen ollut seurassasi liian kauan. Onko mitään nopeaa ja armeliasta tapaa -
ottaa haltuun määrätyt alueet linnan ja meren välillä?
Siis pelkkiä sormia napsauttamallako?
Ei tietenkään ole.
Ei tietenkään. Siitä tulee kovaa taistelua vähän kerrallaan.
Ei sentään niin epätoivoista.
Mutta siitä ei tule yksinkertaista.
Ei.
Siitä koituu kärsimystä. -Sotahan on aina kärsimystä.
Tämä ei ole sotaa.
Toinen osapuoli ei sodi.
Tämä on maahanhyökkäys ja satojen tuhansien ihmisten pidätys.
He ovat ikävä kyllä sikoja ovelampia.
He taistelevat, kärsivät, pelkäävät ja pakenevat.
Sitten valitsen toisen sanan. Se on taistelua.
Lähdin mukaasi, koska halusin itse nähdä suunnitelman logistiset haasteet.
Sanoinhan, ettei sinun tarvitse.
Tutkin taistelualueet ja kerron, mitä tarvitaan.
Muista myös, että itsehän kysyit minulta, haluanko komentaa imperiumia.
Niin. Tiedän kyllä.
Siinä oli enemmän järkeä kotona. -Keskity, Morana.
Älä puhu minulle alentuvasti, vaikken olekaan sotilas.
Tästä tulee hirvittävä sotku, jota selvitämme päiviemme loppuun saakka.
Se aiheuttaa enemmän kärsimystä kuin mikään tähän asti.
Älä puhu minulle alentuvasti, vaikka olenkin sotilas. Minä voitan sotia.
Epäiletkö minua yhtäkkiä kaiken jälkeen, koska tämä elämä kolottaa jalkojasi?
Oletko valmis käymään samaa sotaa yhä uudelleen koko loppuelämäsi ajan?
Haluatko kuulla mielipiteeni?
Aina.
Uskon, että mitä teemmekin, saavutamme sen yhdessä. Sinä ja minä.
Carmilla keksi hullun suunnitelman, mutta me toteutamme sen.
Tai toisin sanoen toteutamme sen Carmillasta huolimatta.
Eikä Lenoresta ole ikinä apua. Hän on aina keijujen parissa.
Olemme yksin. Hullussa suunnitelmassa on järkeä kotona,
koska ehkä Carmillalla on totuudenvääristelyloitsu,
ja ylpeytemme aihe on asioiden toteuttaminen.
Mutta olemme olleet viikkokausia kaukana hänen hulluudestaan.
Usko pois…
Mitä tapahtuu? -Tämä on hyökkäys.
Aamunkoitteessa. He tietävät, mitä olemme.
Ilmeisesti he eivät ole tyhmiä. Tarvitsen kirstuni.
Senkö?
Et koskaan avaa sitä. Mitä siinä on?
Päivähaarniska.
Mene kirstuun.
Ei käy.
Se suojaa nuolilta ja valolta. Mene tuohon hiton kirstuun, rakas.
Vauhtia! Polttakaa heidät elävältä!
Selvä.
Vauhtia! Ajakaa heidät ulos!
Tännepäin, mulkut!
Juuri niin, helvetin typerät karjaeläimet.
Steiermarkin sotilaat!
Varustautukaa ja peittäkää iho!
Taisimme voittaa.
Niin.
Hyvä. Haluan tappaa sinut itse.
Tiedätkö, miltä tuo haisee?
He eivät olleet taistelijoita vaan pelkkiä ihmisiä.
Kyläläisiä. Maanviljelijöitä ja muita.
En ole eri mieltä Carmillasta. Hän on ystäväni, mutta tunnen hänet kyllä.
Olin tosin eri mieltä sodasta.
Kun teen parhaani, olen voittamaton missä tahansa taistelussa.
Lisäksi olet järjen ääni rinnallani.
Mutta taistelin juuri maanviljelijöitä vastaan.
Näin pelon heidän silmissään.
Se ei ollut kuolemanpelkoa vaan taistelemattomuuden pelkoa.
Pelkoa, ettei heidän väkensä pelastu.
Olemme jossain helvetin pellon keskellä.
Toivoton taistelualue.
Paitsi että tämä koko maa on pelkkiä peltoja ja metsiä.
He hyökkäsivät silti.
Se ei päättyisi koskaan.
Voitettuanikin taistelisin ja pitäisin Carmillan järjetöntä imperiumia koossa,
kunnes kuolen vanhuuteen.
Kunpa olisin väärässä. Kunpa sinä olisit väärässä.
Onnistuisimme kyllä. -Niin, mutta se jatkuisi ikuisesti.
Sinä taistelisit täällä ikuisesti.
Minä olisin Steiermarkissa turvaamassa huoltoyhteyksiä ikuisesti.
Emme enää koskaan näkisi toisiamme.
Valitan.
Kunpa olisinkin väärässä.
Olemme kylmässä päivänvalossa. Ja Carmillan suuri suunnitelma…
Ihmiset taistelevat vielä asemastaan maailmassa.
Jatkuvasti.
Kylmässä päivänvalossa minun pitää kysyä tätä itseltäni.
Haluanko minä tätä?
Haluammeko me tätä,
kun voimme tehdä paljon muuta yhdessä?
Sisaret.
Hector on vihdoin valmiina luomaan yön olentoja.
Tulkaa kotiin.
Se alkaa.
Tämä on pahempaa kuin kuvittelinkaan,
vaikka olen nähnyt useita tuhottuja kaupunkeja.
En ymmärrä tätä.
Draculahan hyökkäsi, kun hänen vaimonsa kuoli täällä.
Mutta täällä on yhä vampyyreja ja yön olentoja.
Mitä he havittelevat täältä?
Nämä ihmiset eivät saaneet toipua ja jälleenrakentaa. Miten kamalaa.
Kaikki on johtanut meidät tänne.
Olemme siis täällä syystä. -En tiedä, miten voimme sopia kuvioon.
Sopia.
Hetkinen.
Mikä tuo on?
Tuskin se, mikä luulen, mutta…
Siinähän te olette.
Tutkitteko hienoa kaupunkiamme?
Tutkisin mieluummin maanalaista hovianne.
Ei vielä. Haluan ensin varmistaa, että teihin voi luottaa.
Hyvä. Me haluamme ensin varmistaa, että sinuun voi luottaa.
Unohdit, kenelle puhut.
Haluaisimme katsella ympärillemme. Löydät meidät taas myöhemmin.
Mutta tärkeitä asioita on kesken. Kaupungin pelastaminen.
Valtaistuimen palautus. Järjestyksen tuominen.
Meilläkin on tärkeitä asioita kesken.
Sillä välin katsomme sitä, miten et ole pystynyt hoitamaan noita asioita.
Pohdimme myös, päätämmekö auttaa sinua.
Hän tarvitsee apuamme.
Mutta olen kyllästynyt sivuosaan jonkun toisen tarinassa.
Jatka vain matkaa.
Tekstitys: Kaisa Innes