ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Я дізнався ще дещо.
Ти мусиш визначити та окреслити точне місце його смерті.
Це має бути
конкретна точка на підлозі.
І розкажи Варні про перехідне дзеркало,
яке опинилось у королівського двору Тарговіште.
Я поки збиратиму інформацію.
З особистих запасів Кармілли.
А тепер покажи мені мапу Пекла, про яку розповідав,
або я розкажу їй, що ти робив з її взуттям.
Доброго ранку.
Добрий вечір.
Чорт!
Ти зламав її.
Половина відливок не годяться.
Твої ковалі-вампіри не дотрималися моїх вказівок.
Поганому майстру вампіри заважають.
У тебе немає важливіших справ?
Зараз немає.
Стриги та Морани нема вже кілька тижнів.
Прочісують території для анексії.
Кармілла складає мапи.
Схоже, минули ті часи, коли дипломатію ще вважали необхідною.
То тобі нудно.
Ні.
Ти переймаєшся.
Тихо.
Леноро, вони тебе відтісняють?
Вони не…
Не зовсім так.
Чи, принаймні, їм так не здається.
Життя ввійшло в новий етап.
Дипломатія та переговори відійшли в минуле.
І з ними відійшла в минуле ти. Ось що тебе хвилює.
Послухай,
план Кармілли убезпечить нас
на сотні років.
Я дитя війни, Гекторе.
Я народилася в схожому замку.
Мої батьки загинули, коли солдати
залізли до нас по жолобах з ножами в зубах.
Я надивилася на війну ще до п'ятирічного віку, і краще не стало.
Але я ніколи не зживуся з припущенням,
що найкращий спосіб завершити війну —
убити більшість людей і поневолити решту.
Ну, ти дипломатка.
Усе це не матиме значення, якщо ти не виготовиш клятий молот.
Чому не можна просто махнути рукою, як чарівник, що воскрешає мерців?
Коваль працює своїм знаряддям.
Мабуть, це найгірше виправдання
для чоловіка з пенісом у руці, яке я чула.
Боже мій.
А мені 200 років.
Послухай, я коваль.
Не я придумав цей титул. Просто так нас називають.
Потрібно зосередити чари в знарядді,
мов видих, що проходить крізь флейту.
Краще не стало.
Мені потрібен клятий молот. Так краще?
То візьми собі клятий молот.
Та у світі тисячі тих клятих молотів.
Ні, цей має бути особливим.
Твій особливий молот.
Може, годі?
Я сам повинен його зробити. Конкретним методом.
Інакше не спрацює.
Як флейта без дірочок.
Так.
Для пальчиків.
Може, годі?
І коли подуєш, нічого з неї не вийде.
Господи, жінко.
Мені нудно, а дражнити тебе — весело. Підіграй мені.
І скажи щось Карміллі. Вона стала така зла.
Ой леле, як прикро.
Забудь.
Серйозно.
Ти цей чарівний молот уже тижнями куєш.
Не можна виготовити щось простіше?
Ціпок, монетку, щось таке.
У кожного — своє знаряддя.
Айзек орудує ножем.
Мені краще підходить молот.
Тоді раджу поквапитися.
Якщо Кармілла розлютиться,
то я не зможу довго тебе захищати.
Це ти захищатимеш мене?
Я вже тижнями це роблю.
Що? Так.
Так, ти маєш рацію.
Що ж, дякую. Я працюю над цим.
Ти знаєш, що я скажу.
Поквапитися.
Так.
Так, але він мусить бути досконалим,
а то нічого з нього не вийде.
Ти огидний.
Гектор уже доробив свій бісів молот?
Він ще працює над ним.
Він тягне час.
Він до такого не додумався б.
-Ні. -Ні?
Ні.
У ньому ховається підступ.
Хіба якась лялька-мотанка здатна вкрасти твій капшук з монетами?
Ти помиляєшся, вважаючи щеня слухняним і дурненьким.
Він здатен на вбивство.
Він спробував.
Один раз.
Але спроба була доволі млявою.
Бачиш?
Що бачу? Тебе там не було.
Він заплутався, злякався і навряд чи розумів, що взагалі коїть.
Я тебе попереджаю.
Гаразд?
Просто попереджаю.
Я тебе прошу. Тримав би його Дракула у власному замку,
якби він був небезпечним?
Хотіла б я такий замок.
Замок Дракули?
Так.
Я не роздивилася його як слід,
та я певна, там було безліч цікавого та надзвичайного.
Хочеться зазначити, що в тебе вже є красивий замок.
Навіщо тобі його замок?
Бо я відбираю добро в тупих, злих стариганів.
Такий у мене стиль.
З давніх-давен.
Вони заслужили втратити все.
А я заслужила на все, що належало їм.
Ти могла б створювати щось нове.
Навіщо марнувати час,
коли я можу відібрати все, що захочу,
а потім убити власника?
Поглянь на мою мапу.
Звідси до Брейли.
Ці землі, села та міста належать стариганам.
Їм належить усе.
І я це відберу.
Цей замок належав тупому, злому старигану.
Я його відібрала.
Землями звідси до Брейли
правлять тупі старигани.
Їх спустошив один-єдиний тупий стариган.
Варто лиш простягнути руку.
І ти станеш щасливою, коли забереш собі все?
Просто поглянь на це.
Поглянь.
Ти знаєш, скільки вампірів-правителів померло в Брейлі?
Не знала, що маю вести лік.
Вартувало б.
Багато.
Тут лише ті, про кого я певна.
Ці прапорці?
Саме так.
У всіх цех регіонах немає прямого намісника вампірів.
Лише й чекають, аби перейти під чийсь контроль.
Я певна, їхні чиновники виберуть якогось командира.
Якщо ми не прийдемо перші.
Навіщо нам це?
Це світ, Леноро.
Ми можемо взяти у свої руки цілий світ.
Хіба ти цього не бажала б?
Не знаю.
Я не куплюся на цю невинну мінку, Леноро.
Спробуй ще раз.
Я справді не знаю.
Я ще ніколи не думала про такі масштаби.
То подумай.
Та спершу дай мені відповідь.
Ти станеш щасливою, коли отримаєш усе це?
На початку мого життя чоловіки відбирали в мене.
А потім я відібрала їхні життя,
усе їхнє майно
і їхні оселі.
Потім ми відібрали Штирію.
А потім створили наш невеличкий анклав.
І спробували більше не кривдити.
Спробували осісти.
Та з півночі прийшов народ вовків, із заходу — армії.
Хто не лінувався — хотів нас убити.
І ми просили про допомогу.
І що нам відповіли решта вампірів?
«Кляті жінки», — сказали вони.
«Нехай здохнуть», — сказали вони.
Тому я заберу все і в усіх.
Я була в замку Дракули.
Я прийшла поглянути, що можна забрати.
Аби стати могутнішою. Аби ми були в безпеці.
Натомість побачила, як він і його люди все спаскудили.
І тоді я зрозуміла,
що могла б забрати в нього весь світ, у свої руки!
Весь світ, Леноро!
Чи стала б я після цього щасливою?
Не знаю.
Не знаю, чи це взагалі щось змінить.
Але я відберу все, що належало їм.
А вони всі помруть.
Я отримаю бажаний світ, Леноро,
а цього
буде достатньо.
Отримавши все, я задовольнюся.
Отримавши світ.
І смерть кожного з них.
То ось навіщо все це?
А ти як думала, навіщо все це?
Схоже, він доробив молот.
Ну, ніч тут перебути можна.
Тут навіть є симпатичне віконце
у даху.
Чудово. Спатимемо під зорями.
І зливою пташиного посліду.
Я не бачила жодної пташки, відколи ми тут.
Справді?
Поміж балками щось шумить.
От лайно.
Знов за рибу гроші.
Не спали хлів, поки битимемося.
Спалила лише раз.
Разу вистачило.
Там був велетенський павук.
Не велетенський.
Триметровий!
Може, двометровий.
Хіба двометровий — уже не велетенський?
Чорт забирай.
Знову ці покидьки.
А вони вправні, хіба ні?
Вони надокучливі.
І юні.
Як скажеш.
Вродливі.
З гладкою шкірою.
А що, хочеш спуститися й одружитися з ними?
Я хочу вдягнутися в їхню шкіру.
Точно не хочеш, щоби я все підпалила?
А цей варіант не такий уже й поганий.
Дякую.
Якимось дивом ми самі зайшли в цю пастку.
Мішень — не ви.
Пастку підготували для нас.
Я Тревор Бельмонт.
Це Сифа Белнадес.
Замфір. Голова охорони Підземного двору Тарговіште.
Чого?
Сім'я правителів Тарговіште вижила в першому нападі Дракули.
Та з приходом вампірів і нічних створінь
безпечніше було перебратися в катакомби під містом.
Я вражений, що вижив хоч хтось. Не кажучи про королівську сім'ю.
Я очолюю повстання проти демонів.
Саме Пекло посягає на наше славне місто,
але ми цього не допустимо.
-Співчуваю через ваших людей. -Ми вдячні за вашу допомогу.
Вони загинули заради двору.
Ну, вони таки загинули.
Ви були друзями, так?
Ми йшли по слідах тих, хто прагне повернути Дракулу в цей світ.
Це вам щось каже?
У місті є гніздо вампірів, які бажають цього.
Вони хочуть знайти Підземний двір,
аби вкрасти його магічні скарби для своєї мети.
Ми хотіли б побачити цей двір.
Щоб оцінити небезпеку.
Ми з радістю приймемо вас у наші лави спротиву.
Що ж, гаразд.
Допоможіть нам врятувати Тарговіште.
З радістю.
Але не зараз.
Спершу потрібно переконатися, що вам можна довіряти.
От лайно.
Ну, цікава дівчина.
Тобто трохи божевільна.
Так.
Бідолахи нещасні.
-Що ти робиш? -Нічого.
Ти ж не грабуєш полеглих?
Зовсім ні.
Досить із мене сяйливих камінчиків.
Від них лише проблеми.
Згоден. Навіщо шукати пригод?
Це не в нашому стилі.
Переклад субтитрів: Софія Семенко