TIDLIGERE...
Vi skal flykte herfra i dag. Blir du med oss?
Du vet det ikke er din feil.
Du drepte ham for å redde oss.
Jeg er ikke broren din!
Nei, du er verre!
Jeg holdt på å gi opp.
Heldigvis la dere igjen et lite spor.
Jeg må sende dere til Burgue.
Som mine utsendinger.
Jeg overbringer en fredstraktat på vegne av Nytt Morgengry.
Jeg håper du vet hva du gjør.
Enhver alv som vil reise til Tirnanoc.
Lar de oss seile hjem?
Det er to skip nå, og det kommer flere.
Berwick!
Vignette, vent! Jeg kan forklare.
Nei!
Svartravnen respekterer deg, kamerat.
Er du klar til å lede dem?
Philo, hva vet du om Nytt Morgengry?
Hvis dette er Nytt Morgengry, er det ikke fred de vil ha.
De bringer en revolusjon.
Darius!
VÅRE REISER
ER IKKE
OVER MED LIVET
OG...
DIN HAR
NETTOPP BEGYNT
Tourmaline!
Hvordan klarte du det?
KARNEVALSGATA
- Hva er det? - Vet ikke.
- Er Vignette her? - Hun dro etter Ravnen.
Hun aner ikke hva som venter henne.
- Skal vi dra etter henne? - Vi finner henne aldri.
- Tourmaline, kanskje. - Nei. Ikke med magi.
Hvorfor ikke?
For farlig for henne.
Om du hadde sett det jeg så... Det er for farlig.
Faren kommer samme hva vi gjør. Hvor er hun?
Ute. Hvis du spør, gjør hun det.
Men jeg ber deg, Philo, ikke spør.
Det er Nytt morgengry.
De er her allerede.
Blodbadet i havna? Det var dem.
Faen.
Så det er en revolusjon.
Hvis vi ikke stanser den, vil Gata brenne.
Stanse en revolusjon?
Hvordan?
Jeg møtte Millworthy.
Det er fortsatt en sjanse for fred om noen stanser sparasen.
Dreper den, mener du.
Så alt du sa om å være ferdig med å ta parti mot alvene...
Om vi dreper den,
tenk så mange liv vi redder.
Så dere har kommet for å hjelpe oss?
Er det så vanskelig å tro?
Vi er ikke erobrere.
Vi kom ikke for å ødelegge dette stedet, men for å frigjøre det.
Det har jeg hørt før.
De sa at du stjal medisiner fra militærtogene. Hvorfor?
Noe å gjøre.
Du så folk i nød, og du risikerte livet for å hjelpe dem.
Vi er ikke annerledes.
Svartravnen respekterer deg.
Om du støtter oss, vil de andre følge etter.
Hvorfor trenger du Ravnen? Du har en hær.
I Ragusa. Ikke her.
Tror du Nytt morgengry er en invasjon?
Nei, vi er allerede her.
Overalt der folk tror på ideen om rettferdighet og frihet for alle,
er vi allerede.
Forventer du å beseire Burgue
med en idé?
Pakten lo også.
De ler ikke nå.
Er sparasen fra Nytt morgengry?
En fantastisk skapning. En av de siste av sitt slag.
Likevel kjemper han med oss for en bedre verden.
Ved å rive hodet av tilfeldige ofre?
Sparasen er ikke et tankeløst monster.
Ikke mer enn du eller jeg.
Han er strategisk.
Tar liv bare når han må.
Hva med Dahlia og Bolero?
De kjempet for alver og ble drept av en alv.
Trangsynte forrædere.
Ingen kan få stå i veien for det som kommer.
Alv eller menneske, ingen.
Men de som står med oss, vil ikke bare bli spart,
de vil bli satt fri.
Fra våpen og fengsler og hat og frykt.
Fra sykdom og fattigdom og fortvilelse.
De vil endelig få en sjanse til å leve.
Men kanskje du ikke er klar til å kjempe for det,
ikke for deg selv.
Du har blitt misbrukt og forrådt,
og redd,
og hjertet ditt har blitt knust igjen og igjen.
Du har det så vondt.
Kanskje du ikke tror at du fortjener ekte frihet,
med ekte valg.
Men hva med dem du er glad i?
Fortjener de det ikke?
Hva ville du gjort for å gi dem en bedre verden?
Ser hva du mener om henne.
Jeg burde ikke tvilt på deg.
Du har vært gjennom et helvete. Godt å ha deg tilbake.
Du er tilbake, er du ikke?
Hvordan fant du alle disse folkene?
De fleste av dem er herfra.
- Ble med i Nytt morgengry i fengselet. - Til sparasen brøt dem ut.
Er den her?
Er den et av disse menneskene?
- Kanskje. - Det kan være hvem som helst.
Første gang jeg så den, var i havna.
Utrolig.
Utrolig?
Det var en massakre.
Jeg sa ikke at det var pent.
Men jeg er glad den er på vår side.
Er du det?
På vår side?
Ikke si at du savnet meg.
Nei da.
Du er en hoven blei.
- Du. - Men jeg trenger jo ikke å like deg?
Det er forskjellen på deg og meg.
Jeg vet det finnes viktigere ting enn hva jeg føler.
Jeg liker deg ikke, men vil kjempe med deg.
Så lenge du kjemper for de som ikke kan,
er du en av oss.
Jeg ville risikert livet for deg, og du også,
for vi er ingenting uten hverandre.
Det er det som er solidaritet. Det er den verden jeg vil leve i.
Jeg også.
Jeg er med dere.
MANGE DØDE I HAVNEANGREP!
Kansleren myrdet? Skip brent i havnen?
Dette var dere, hva?
Dette var Nytt morgengry.
Det er et nydelig bilde.
- Vil du savne broren din? - Du er langt unna vaktene dine her.
Svar henne.
Hvor mange av våre kamerater har blitt drept med burgiske rifler?
Hvis Burgue trodde de kunne hjelpe fienden vår
uten å betale noe...
Tror du at drap og kaos bringer dere nærmere fred?
Du kjenner ikke Burgue.
De må vite hva det koster å avvise oss.
Og vi vet begge hvor overbevisende kamerat Imogen kan være.
Du kan umulig forvente at jeg skal tale i Parlamentet etter dette.
De vil lytte til hvert eneste ord.
Hvis du så gjerne vil ha fred, skaff det selv.
Du kan trekke deg.
Jeg kan ikke tvinge deg.
Men du har sett hva som skjer hvis det ikke blir fred.
Du forlot broren din på en av de engene.
Byen jaget oss vekk.
Hvorfor skal vi redde den?
Det er ikke noe "vi".
Du er den eneste stemmen de vil høre.
- Bør jeg nekte å tale? - Jeg er lei.
Jeg er lei av å trenge meg på når hjemmet mitt er like ved.
- Det er ikke... - Jeg kan ikke gå dit,
for hvis jeg ikke er her, blir jeg innesperret på Gata.
Men mest er jeg lei av å tie.
For min skyld?
Vi vet begge at du ikke vil la byen bli rammet av en massakre.
Og du vil redde andres liv, for det er slik du er.
Dessuten er Burgue verdt å redde.
Jeg har sett mye av verden.
Sammenlignet med Burgue er det verre.
Jeg kjente Burgues grusomhet lenge før du flyttet inn.
Kanskje jeg bør la det brenne.
Hva er enda en dødssynd etter Ezra?
Hva gjør du her?
Du er tilbake. Bra. Akkurat den jeg ville snakke med.
Og Darius ba deg sikkert ikke spørre meg.
Han er redd etter det som skjedde med speilet.
Min lille tur inn i tussmørket?
Jeg trodde du ikke skulle gå alene.
Det spiller vel ingen rolle?
Ja. Jeg...
Philo skulle til å gå. Ikke sant, Philo?
Hva trenger du? Spør meg.
Sparasen i synene dine,
hvor lander den?
Over torget, og så kommer den hit til fots.
- Hvor står du? - Jeg?
Her. Hvordan det?
Akkurat.
Darius, du stiller deg ved vinduet.
Jeg står her ute.
Når sparasen lander, tiltrekker jeg oppmerksomheten,
og du skyter den gjennom vinduet.
Skyter den? Med hva?
Jeg tenkte på et maskingevær.
Dumt av meg å spørre.
Jeg går og henter reservemaskingeværet mitt.
Du kom inn i hodet til Vignette.
Du klarte å få henne hit.
Vil du jeg skal gjøre det samme med sparasen?
Lokke den hit?
Så vi kan drepe den.
Eller kanskje hun ikke gjør det. Da angriper den henne ikke.
Den kommer. Det vet vi.
Men jeg kan ikke.
Skulle gjerne, men jeg kan ikke.
Jeg trenger litt hår eller noe.
Det var synd.
Men fint forsøk.
Men vi går videre.
Ville en tann virket?
En tann?
Ja.
Men vi er diplomater.
Nei, dere er medskyldige i drap og forræderi.
Vi visste ingenting. Du har mitt ord.
En jævla pucks ord? Tenk det.
Det er sant.
Angrepene var Nytt morgengry. Kastor tilsto.
- Gjorde han det? - Ja.
Burgue ville være åpen for fred med en pistol mot hodet.
- De var idioter. - Ja.
Du også, om du tror å arrestere oss stanser volden.
Er det en trussel?
Nei. Hør.
Nytt morgengry er desperate og sinte
og har konkludert med at død er bedre enn undertrykkelse,
som gjør dem til en fiende uten noe å tape.
De dreper ikke bare fiendesoldater.
De slakter hele familier og lar dem råtne.
Herr Astrayon og jeg hadde mange grunner til aldri å vende tilbake,
men vi ville redde Burgue.
Takk, men jeg synes det er litt sent.
Hva om vi kunne hindre flere angrep?
Blir det flere angrep?
Jeg vet ikke.
Men, Kastor, du må vel kunne kontakte kameratene dine.
Be dem stanse, ellers blir det ingen fred.
Kanskje...
Kanskje det finnes en måte å sende en melding på.
Du har oss under bevoktning.
Hva har du å tape?
Tourmaline.
Hva skjedde?
Selvsagt. Overtalte deg til å bli med i revolusjonen.
Vet du det?
Philo.
Ikke si at han prøver å stanse dem.
De vil starte en krig.
Nei, hør. Vi tok feil av Nytt morgengry.
De er ikke som vi trodde.
Synet lyver ikke.
De frigjorde Ragusa. De kan gjøre det samme her.
Så du slutter deg til dem selv om du vet
at den tingen deres skal drepe meg?
Sparasen dreper bare når den må. Når folk prøver å stanse den.
Så det er slik det er.
Hvordan det?
Hva gjør du?
Vi legger en felle.
- Hva? Du kan ikke... - Slutt!
Slutt.
Vi har snakket om dette.
Det er min skjebne.
Faen ta skjebnen.
Tror du ikke du kan forandre skjebnen?
Du prøver ikke engang å kjempe.
Jeg har sett grusomhetene revolusjonen din bringer.
Du synes kanskje det er verdt det,
men du får ikke ta valget for oss alle. Absolutt ikke for meg.
Eller har du glemt hvordan krig er for folk på bakken?
Jeg har ikke glemt.
Jeg skulle ønske jeg kunne, men jeg husker friheten også.
Jeg husker hvordan det var å ikke være redd hvert sekund av hver dag.
Husker du det?
Du gjør en feil.
Dette er ikke slutten.
Valgene vi tar, gir gjenklang i tussmørket.
Men hva betyr det?
Folk lider her og nå, og vi kan endre det.
Vi har fortsatt et valg.
Og dette er mitt.
Ha meg unnskyldt, jeg prøver å konsentrere meg.
- Tourmaline. - Bare gå.
Skal jeg tro på synene til en vesenheks?
Hun har aldri tatt feil.
Men hvis du har en bedre idé, er jeg lutter øre.
Hele Burgue er på jakt. Hæren også, ikke bare politiet.
Da trenger du meg ikke. Fortell meg hvordan det går.
Vent! Vent litt.
Helvete heller.
La oss si at jeg tror deg om de synene.
Du vet hvor monsteret vil dukke opp.
Hva slags idiot ville jeg vært om jeg gir et vesen maskingevær?
Dra til helvete.
Hva skal jeg gjøre? Sparke den i hjel?
Jeg sier ikke at jeg ikke vil gjøre det.
Bare gi meg et øyeblikk her.
Det var den enkle delen.
- Er det mer? - Det er et sted vi må innom.
Kom igjen.
En kode, med mitt merke,
slik at de vet at du snakker for meg.
Men hvorfor må det være Agreus?
Fordi mennesker ikke er tillatt i Gata.
Og hva vil du at jeg skal si?
Sannheten.
At oppdraget vårt er truet, og de skal sende nye ordre.
Og vil de avbryte angrepene?
- Hvis de mener det er best. - Og hvis ikke?
Da vil vi tilbringe krigen i et burgisk fengsel.
Dette er ikke riktig. For Martyrens skyld.
Det er eneste måte.
Så kom igjen.
Berwick hjelper deg gjerne.
Han sa her om dagen: "Du ville aldri sviktet oss."
Hva faen vil du jeg skal si, Dombey?
Du har rett.
Berwick ville fortsatt vært i live om det ikke var for meg.
Du bør se bort.
Er det den?
Takk, Kip. Overlat dette til oss.
Selvfølgelig, sir.
Hva skjer her, sersjant?
Jeg jobber med en sak, konstabel.
Hva gjør du her?
Slipper du den vesenjævelen nær en av våre egne?
Nå skal du høre her, Thatch.
Akkurat nå er denne vesenjævelen vår beste sjanse
til å fange en enda større jævel.
Gata. Soloppgang.
Du har sett liket. Kom deg ut herfra.
Lar du ham gå?
Han har tillatelse fra Balefire. Vi kan ikke røre ham.
Alltid en fornøyelse.
Ikke til å tro.
Dombey jobber med et vesen.
Jeg jobber med vesener og verre om det lar oss fange beistet.
Og det er sersjant Dombey for deg, Cuppins.
Jeg vil ikke at du skal gå.
Jeg leverer meldingen og kommer rett tilbake.
Jeg vil heller ikke tie.
Jeg såret deg.
Vær så snill.
Si hvordan jeg kan lege det, for jeg har aldri følt meg så tom.
Jeg er lei for det hvis du følte at jeg prøvde å eie deg
eller utøve makt over deg.
Det var aldri min hensikt.
Jeg mente aldri å få deg til å føle det slik.
Jeg tror deg.
Men du tok feil.
Jeg er ikke stolt av tingene jeg gjorde i fortiden.
De hjemsøker meg hver dag.
At du antyder at jeg gjorde dem for å bli som dem som undertrykte meg,
eller at det gjør meg verre enn dem?
Nei.
Jeg gjorde det for min frihet.
For å bli fri.
Du gjorde det du måtte for å overleve.
Jeg er glad for det.
Alle sår leges med tiden.
Greit. Kom igjen.
- Hvor ble det av deg? - Betyr det noe?
Våre nye kamerater var bekymret for deg.
Jeg ba dem ikke være det. Du er en del av kampen nå.
- Ikke sant? - Det er jeg.
Men hva med dem som ikke meldte seg?
Vanlige folk som bare ønsker et rolig liv.
Gjør vi det rette for dem?
Oona ønsket et rolig liv.
Hun meldte seg ikke for det hun fikk.
Jeg vet det.
Jeg savner henne.
Tro hva hun ville ha syntes om Nytt morgengry.
Så ille som ting har blitt,
ville hun vært den første som meldte seg.
Dette er vår første virkelige sjanse til å endre ting.
Hva om vi ikke vinner?
Vi vinner, Vini.
Eller dør i forsøket.
Åpne porten. Åpne den.
Trekk unna.
Det er budbringeren vår.
Trekk unna.
Unnskyld meg, unge mann.
Kan du si meg veien... Kan du være så snill...
Si meg veien til Sankt Titanias vertshus?
Takk.
- Noe å drikke? - Jeg skal møte noen.
Den er grei, sir.
- Pix eller faun? Mann, kvinne eller... - Bare en øl.
Takk.
Jeg venter faktisk på noen.
Ja. Meg.
Du ble skygget.
Selvsagt.
Jeg har en melding.
Den er ikke for mine øyne.
Og hvor skal du?
Bli og ta et glass med meg.
Hvor tar du meg med?
Er Gata så frastøtende for deg?
Du kler deg som dem, snakker som dem.
Tror du det gjør deg bedre enn oss andre?
Det er vel forførende.
Nytt morgengrys appell.
At vi ikke er skyld i noen av våre vanskeligheter.
Nei, det er andres feil.
Vi bør ikke forbedre sivilisasjonen, men rive den ned.
Og hvorfor skal vi prøve å forbedre oss med utdanning?
Skape ting av verdi?
Nei. Vi bør dele rikdom likt, uavhengig av innsats.
Det er latskap.
Det er en løgn, som ikke vil endre noe som helst.
Så ifølge deg bør vi spille etter reglene deres
og prøve å slå et system som er rigget mot oss?
Ja. Endring går langsommere, men man arver mer enn aske.
Får jeg ser det i min levetid?
Får mine barnebarn?
Så for meg blir det aske.
De vil ta seg av deg nå.
Du ønsket egentlig aldri fred, hva?
Hvorfor tvang du oss hit?
De sa at du har en melding.
Kastors kode, så du vet at jeg snakker for ham.
Sa han at det var det dette betydde?
Smart, Kastor.
For en finstas.
Selv nå innser du ikke hvor tåpelig du ser ut.
Du gjør en forferdelig feil.
- Han sendte med en advarsel... - Nei. Han ga meg en advarsel.
At kamerat Imogen truet med å trekke seg fra å tale til Parlamentet.
Og det kan jeg ikke tillate.
Han holdt en kniv mot strupen min. Jeg beklager virkelig.
Nei!
Så planen din mislyktes?
Hvis vi truet dem med arrestasjon,
måtte de sende en budbringer. Det gjorde de.
Men mannen vår mistet sporet.
Bare så jeg forstår,
vi vet fortsatt ikke hvor mange tilhengere Nytt morgengry har?
Nei, dessverre.
Men jeg tror ikke herr Astrayon eller frøken Spurnrose
kjente til angrepene på forhånd.
De er forrædere. Heng dem og send inn hæren.
Nettopp. Vi bør jevne Karnevalsgata med jorden.
Det er det mest drastiske alternativet,
men la meg minne om det kommende valget.
Det kan være til deres fordel og øke deres anseelse
hvis dere sier
at partiene deres gjorde alt de kunne for å unngå krig her hjemme.
For vårt parti
er krig alltid siste utvei.
For vårt også.
Vi må først prøve alle diplomatiske alternativer.
Ja vel, herr Millworthy.
Hvis Nytt morgengry fortsatt ønsker fred, vil vi høre dem.
Jeg skal ta meg av det, mine herrer.
Herlig. Den er flott.
Jeg henter den store bollen.
Bra. Takk skal du ha.
- Glemmer du ikke noe? - Dombey stiller opp.
Med maskingevær?
Våre liv i hendene på den purken?
Han er en kødd.
- Men jeg stoler på ham. - Fortell ham om Vignette.
Hva mener hun?
Fly i tåken til vi er klar av våpnene.
Så det er sant.
Du burde ikke være her.
Ikke du heller.
Hva er i sekkene?
Kom nærmere, så viser vi deg.
Er du politi igjen? Trodde du hadde sett lyset.
- Og du dreper politifolk nå? - Gjorde jeg det?
Hvem var det? Alle ser like ut for meg.
Slutt. Ta dette. Jeg kommer etter.
Vær så snill.
Ikke la ham påvirke deg.
Ikke nå.
Bare gå. Fortsett.
Støtter du Nytt morgengry?
- Det var soldater på de skipene. - Jeg vet det.
De forrådte oss.
Jeg vet det.
Men du løper rett tilbake til dem.
Trodde du hadde fått nok av å gjemme deg og hate deg selv.
Faen ta alt det der.
Hva kan jeg gjøre?
Å stanse en morder, det er det jeg alltid har gjort.
Redde dem jeg er glad i,
det er det jeg vil gjøre.
Det er det rette.
Det de gjør, Vignette, med denne revolusjonen,
det er ikke riktig.
Jeg ber deg.
Ikke bli med dem.
Hva er rett, Philo?
Jeg vil ikke se på at folk jeg er glad i, lider og dør.
Jeg har gjort det en gang, aldri mer.
Håpet er så skremmende,
men nå har jeg det.
Verden kan bli annerledes.
Men eneste sjanse vi har til å se den,
er å kjempe for den.
Greit.
Glem meg.
Velger du dem fremfor Tourmaline?
Jeg gjør dette for Tourmaline.
Og for deg.
Fra Leonora.
Hvor er Agreus?
Til deg.
Han burde vært tilbake nå.
Åpne den.
Du skal holde talen jeg gir deg, og gjøre akkurat som du blir bedt om,
ellers blir neste pakke hodet hans.
Da har hun tatt sitt valg.
- Dombey. Jævla vesenelsker. - Det hadde jeg aldri trodd.
Han har en sønn.
- Han har ansvar for fremtiden hans. - Det var det jeg sa.
- Han ville være et eksempel. - Hva?
På å drite i all selvrespekt?
- Det stemmer. - Hva skjer med folk?
Hvis vi lar disse snakkende dyrene sprade rundt
som om de er like gode som oss...
Det kan vi for faen ikke ha noe av.
Vi kan bare ikke.
- Det blir slutten på alt. - Det skjer ikke.
Dombey har gått fra vettet,
men resten av oss vet hvordan ting er ment å være.
Hvordan de kan forbli slik!
Ryddet opp i kjærlighetslivet?
Megge.
Ku.
Her.
Jeg flyr inn og driver dem ut.
Hva?
- Trengs ikke. - Men de er fortsatt der inne.
Det er poenget.
Er det et problem?
Kaine, jeg er ikke en morder.
Jævla fitter!
Faen! Hva er det som skjer?
Mosley!
Hva i helvete?
Jævler!
Fitter!
Faen!
- Faen. - Vini!
Hjelp oss!
Vini.
Du kødder.
Jeg trenger ham.
Hyggelig å se deg også.
Akkurat som i gamle dager.
Akkurat.
Klar når dere er det.
Vi er klare.
- Ambassadør. Velkommen. - Herr Millworthy. Takk.
Mine herrer, følg meg.
Major Vir?
Hva så du?
Tekst: Tonje Bjørkheim Nilsen
Kreativ leder Heidi Rabbevåg