Jag vill inte vakna arg.
Gör inte det då. Du behöver inte.
Om du slutade vara så envis och gav stället en chans...
Jag har försökt.
Men du vet att jag har levt som dräng förut.
I fångenskap. Så ursäkta om jag inte ser tjusningen.
Här blir vi accepterade.
Vi kan skapa ett hem här.
Hur du kan försvara stället...
Vi har ingen framtid här.
Inget liv.
Jo, det är ett liv.
Men inte om du fortsätter att göra motstånd. Förstår du?
De dödar dig.
Självklart gör de det. För de är mördare.
- De dödar vem som helst... - Inte vem som helst. Dig.
Leonora sa att de kommer att döda dig.
Ett hot mot mitt liv?
För henne är du hotet.
Hur du pratar och tänker...
Klarar du inte av att leva här, om jag inte kan övertala dig,
så gör hon det.
Och det tänkte du inte berätta.
- Jag försökte skydda dig. - Genom att ljuga?
Du ljög ju om det som hände officerarna?
För att skydda mig?
Se vad stället har gjort med oss.
Det är inte platsen, Agreus.
Vi kan välja att lita på varandra.
Jag vill försöka. Vill du försöka?
Så säg mig, uppriktigt,
kan du tillåta dig själv att bli lycklig här?
Är du lycklig här?
Jag vet inte om lycklig är rätta ordet.
Det är så olikt allt jag nånsin känt till.
Men det finns en ärlighet här.
Jag känner mig inte som ett husdjur i bur.
Och...
I hela mitt liv,
har jag haft detta...
Detta skrik
som byggts upp inom mig.
Och om jag vill skrika här så kan jag skrika.
Jag får lov att vilja saker här.
Jag får välja själv utan att behöva skämmas.
Och vad väljer du?
Dig.
Självklart, dig.
Vi kan välja varje dag här och jag väljer alltid dig.
Förstår du?
Du litar verkligen på det här stället, va?
Och jag lovade precis att lita på dig,
och jag är tyvärr en man som står vid sitt ord. Så...
Så, ja.
Ja?
Ja. Jag ska sluta kämpa emot
och försöka bli lycklig här,
för din skull.
Verkligen?
Högre. Annars hör de dig inte.
- Mer te, min kära? - Nej, tack, älskling.
Till dig, Kastor?
Jag vet att jag har varit trög med att förstå och långsam att delta.
Du ska veta att jag ångrar det.
Det var en plötslig attitydförändring, kamrat.
Vad föranleder detta?
Imogen trivs här.
Så envis är jag inte att jag inte också kan försöka trivas
för hennes skull.
Försöka se vad hon ser.
Skönt att höra.
Det tar tid,
också för de av oss som kämpade för detta.
Det är nåt märkvärdigt som sker här.
Jag ska sluta kämpa emot.
Följ med mig.
Kom.
Det är en speciell dag idag.
Det är revolutionens årsdag.
Det kommer att drickas och dansas.
Jag tänker att idag kanske
är rätt dag att ge er detta.
Jag har sett folk läsa den.
Det här är revolutionen.
Skriven av kamrat Leonora medan hon satt i fängelse.
Var hon kriminell?
Om det är ett brott att vara fattig.
Som tjänare åt hon upp resterna
från sin husbondes bord utan hans tillåtelse.
För detta fick hon tre års straffarbete.
Hennes hjärta krossades i fängelset.
Men så en dag tvingade man henne att släpa stenar.
Hon såg en glimt av nåt grönt bland klipporna.
Det var bara ogräs.
Men det levde och växte.
Och det gav henne hopp.
Nej, kamrat, det gjorde henne rasande.
Att det enda levande hon kunde röra vid var ett ogräs.
Den dagen beslöt kamrat Leonora att hon inte längre skulle jobba för de mäktiga,
utan för de fattiga och maktlösa.
Varför ska så många få lida
för att göra livet enkelt för så få?
Tills alla kan leva som jämlikar kan ingen vara fri.
Hon är en märkvärdig kvinna.
- Ja, verkligen... Inspirerande. - Ja.
När hon väl hade sett sanningen,
måste hon dela den.
Och nu,
delar jag den med er.
Tack, kamrat.
Vi borde gå. Vi vill inte komma för sent till jobbet.
Ni behöver inte mig som vägvisare. Ni kan vägen.
Senare ska vi fira, kamrater.
Ja.
Kastor verkar köpa det.
Ett ögonblick trodde jag att han hade övertygat dig.
Det var en fängslande historia.
Ren propaganda.
Det är fint att tro att världen kan se annorlunda ut.
Fint,
men farligt.
Vi går aldrig säkra här.
Så vi flyr.
Vi är redo att fly. Fixar du det?
Om jag gör det...
Då återvänder du hem rik. Jätterik.
Flera veckor i lastrummet,
under golvet i länsen. Klarar din dam det?
- Ja. - För om hon inte klarar det...
Hon klarar det.
Smit iväg under festen.
- Möt mig i hamnen. - I fullt dagsljus?
Det seglar ett skepp.
Kanske det sista på flera veckor på grund av blockaden.
Då är det idag som gäller.
Följ med oss, kamrat.
Nu.
Den här är till dig.
Jag har en överraskning åt dig.
Vad gör han här?
Han har babblat alla möjliga dumheter.
Men jag tror han har en plan, om man kan kalla det så.
Vill kidnappa sin syster.
- Och döda dig, förstås. - Nej, det är inte sant...
Jag har information till dig.
Han anlände för några dar sen med barnsliga föreställningar.
En vendetta och en pistol. Du har tur att vi stoppade honom.
Jag har varken tid eller tålamod
att omskola varje vilseledd aristokrat jag stöter på.
Vissa av dem är värda besväret.
Men jag känner inte den här väl nog för att avgöra.
Det gör du.
Och jag tror att han har gjort stor skada.
Så jag låter dig avgöra.
Nej.
Min syster förlåter dig aldrig.
Hon får inte veta det om han inte berättar.
Snälla, nej.
Snälla, Agreus, snälla.
Snälla, nej.
Vänta.
Snälla du. Tro mig.
Han är värd en chans, kamrat.
Om jag är det, är alla det.
Nåväl.
Jag litar på att du ser till att han uppför sig.
Förlåt?
Du skonade mannens liv.
Nu är du ansvarig för det.
Jag hoppas att han inte sviker dig.
Snälla, nej.
Kidnappa mig?
Det var din plan? Ezra, din jubelidiot.
Att tråka ut mig till underkastelse?
- Jag... - Du trodde väl att
Argeus bara skulle låta dig kidnappa mig?
Eller tänkte du skjuta honom?
- Du vet att du är en hemsk skytt. - Jag svor att göra...
...vad som krävdes.
Vad som krävdes för att förstöra min lycka.
Imogen, du vet inte vad lycka är.
Jag hade mardrömmar,
hemska mardrömmar,
där du kom efter mig.
Och här är du nu.
Det är pinsamt.
- Jag älskar dig... - Det betyder inte att du äger mig.
Nej, jag försökte rädda dig.
Från vad?
Från dig själv.
Du vet, det är...
Det är min plikt som familjens överhuvud att skydda din ära.
Jag är din bror.
Vem räddar dig annars från detta katastrofala misstag?
Tror du att detta gör dig stor och stark?
Nej.
Du var alltid en fåfäng och elak liten pojke.
Och du var alltid en...
Du förstår, en man...
En man skyddar familjens namn, kosta vad det kosta vill.
Du har tydligen glömt vad det innebär att vara en dam.
Du parar dig i smutsen med det här djuret.
Du har väldig tur att det var Agreus som fick pistolen, inte jag.
Imogen, jag har inte...
Imogen.
Han följer inte med oss.
Jag menar det.
Du förlåter aldrig dig själv om du lämnar honom här.
Eller mig om jag låter dig.
Var är Imogen?
Vad är det?
Vad ska du göra med mig?
Vi flyr härifrån idag.
Flyr?
- Hur? - Följer du med oss eller inte?
Ja, självklart.
Då håller du dig vid min sida
och gör precis som jag säger.
Förstå det här.
Jag vet att du älskar din syster.
Så om du sabbar det här
dödar de henne.
Okej.
SJU ÅR TIDIGARE
TIRNANOCS FALL
Paktsoldater.
Sex av dem.
Så där. Jag har slut.
- Kan du springa? - Inte snabbt nog.
Vad gör du?
- Jag täcker dig. - Det går inte.
- Du blir flankerad. - Jag är precis bakom dig.
Philo.
Spring!
Hjälp mig!
Du är inte människa.
Till hälften älva.
Ge dig av. Nu.
Det är en tand från en Sparas.
Nej, det är inte möjligt.
De monstren dog ut för århundraden sen.
Det har alltid gått rykten om dessa skogar.
Pakten kommer att vara här imorgon.
Inte om de går igenom dalen.
Löjtnant,
- vi borde sluta en allians med dem. - Sparaserna?
Om det finns fler som hon,
kan de täcka vår reträtt.
Vad får dig att tro att du kan prata med en Sparas?
Den skonade hans liv.
Jag undrar varför. De hatar människor.
Löjtnant, vi måste tänka om.
- Varför det? - Sparaserna skulle ha varit utrotade.
De som bor i den här dalen kan vara de sista.
Tack, Galloway. Det var allt.
Gå tillbaka ner i dalen.
Det är nödvändigt att vi når High Bresail, men vi måste sinka Pakten.
Ni måste skära av dem innan de kommer hit.
Hur då skära av dem?
Brandpatroner, fosforammunition.
Jag vill att du tar allt vi har och sätter eld på den jävla dalen.
Sparaserna då, sir?
De skulle bli utplånade.
Om vi inte gör det, är mina män så gott som döda.
Dig inkluderad.
Beskydd av monster oroar mig inte,
för just nu är vi allt som står mellan våra kolonier
och 10 000 fiendetrupper.
Tillåtelse att tala öppet, sir.
Fatta dig kort.
Jag skulle vilja anmäla min invändning mot denna order.
Officiellt.
Noterat.
Gör nu som du blivit befalld, sergeant,
annars blir din degradering också officiell.
Är jag tydlig?
Det är krig.
Och de är bara vittror.
Så ge ordern.
Kanoner redo, sir!
- Ge eld! - Ge eld!
Avfyra kanon!
Du slösar bara tid.
Jaså?
Ett monster friger alla vittror i mitt fängelse,
dödar 17 av mina män och den jävla kanslern.
Du säger att du inte var inblandad.
Råkade bara vara här i en stulen polisuniform.
Jag vet hur det ser ut.
Men jag var inte med på det.
Sluta, Wenbrick.
- Mitt fängelse, mina regler. - Han är ingen hjälp om han inte kan prata.
Han kommer prata. Nu...
- Vart tog monstret vägen? - Fråga nån som vet.
Han sa att han inte vet.
Tror du ett enda ord av vad vittran säger?
Känner dina polispolare till din krigstjänstgöring, Philostrate?
Du var visst ett fan av Sparaser i Tirnanoc, va?
Vad då?
Kom igen, berätta.
Hur du försökte trotsa din befälhavare.
Ville riskera människoliv för att rädda vittermonstren.
Kriget har inget med det här att göra.
Ljög för armén också.
Eller hur?
Sa att du var människa.
Och du ljuger nu också.
Låt honom vara!
För kvällen.
Låt honom våndas.
Gör det.
Men de har rätt.
Vi har ljugit
från början.
Stanna, polisen!
Jösses, vilket jävla skithål.
Hon är inte här.
Vitterbitchen.
Hon sprang nog tillbaka till Black Raven-lyan.
Vi kollar där.
Visa nåd! Barmhärtighet!
Jag kände dig inuti mitt huvud.
Hur?
När jag såg bladet ovanför mig, visste jag bara.
Den här gången...
Den här gången var det slut.
Drick.
Ta den.
Det är en sak att veta vad som ska hända
och en annan att se det.
Men det får en ändå att betänka det som är viktigt, eller hur?
Hursomhelst...
Du är trygg, så länge du håller dig gömd.
Trygg. I en bur.
Precis där de vill ha oss.
Människorna har vapen och soldater, och vi...
Vi har fanimej ingenting.
Ge mig den.
Tack.
Jag försökte minnas när jag sist var lycklig.
Verkligt lycklig.
Det var uppe i en gammal ek.
Minns du? Du och jag?
Det var länge sen.
Känns som nån annans liv.
Precis när kriget började ville du att vi skulle fly, och det borde jag ha gjort.
Jag borde aldrig ha kallat dig feg.
Du är den modigaste person jag känner.
Jag skulle också ta tillbaka ett par saker, om jag fick chansen.
Jag tog dig för given och Philo borde inte ha fått komma emellan oss.
Ord beskriver inte hur ledsen jag är.
Han kan vara bra ibland, eller hur?
Tack vare honom är ni alla oskadda.
Vad menar du?
Det var Philo. Han fritog er, eller hur?
Eller hur?
Nästa gång dödar de oss.
De dödar oss nästa gång.
De är rädda. Det borde de vara.
En Sparas är på fri fot.
Ursäktar vi dem nu?
Efter allt det stryket.
Jag verkar hur skyldig som helst.
Hur kunde den ha vetat att kanslern skulle vara här?
Det måste ha varit ren tur.
Så vi leker fortfarande detektiv?
Den kom för älvfångarna.
- Varför? - Varför?
Varför? Varför bryr vi oss?
Varför bryr vi oss? Det är frågan.
För att folk dödas.
Sparaser dödades, eller hur?
Slaktade mitt framför ögonen på oss.
Vi kunde ha förhindrat det.
Vi behövde bara erkänna att vi var älvor.
Det hade inte räddat Sparaserna. Det hade förstört mitt liv.
Ja, självklart.
Att vi utger oss för att vara människor,
det är mycket viktigare.
Jag var tvungen.
De hatar oss.
Nej!
- Jag var tvungen. - Nej!
- De hatar oss. - Nej!
Vi hatar oss.
Philo och jag, vi är färdiga. Han fick mig fängslad.
- Jag kunde ha blivit dödad. - Han kom för att frita dig
trots att han visste om risken.
Det är likt honom.
Försöker få sig själv att må bättre genom att spela hjälte.
- Jävla Philo. - Han lever åtminstone.
Hans mörka aska vrider sig fortfarande.
Så vad ska jag göra nu? Gå tillbaka och hämta honom?
Du vill inte komma i närheten av Dysterheten nu.
Armén letar efter förrymda fångar i varje gathörn.
- Vad gör han här? - Jag bor här.
En lång historia, men vänta lite.
Jag förstår inte. Om det inte var Philo, hur rymde ni då?
Har du inte hört?
Hela Row pratar om det.
Vadå?
Det var en Sparas.
En Sparas?
- Jag vill kräkas. - Varför? Vad är fel?
Nu har hon fått synen.
Hon kan se genom dess ögon.
Dina visioner.
Den ska döda mig.
Dra åt helvete.
Jag hatar inte mig själv.
Jaså? Efter allt pisk prästen gav oss
för att pränta in mänsklig renhet,
syndiga, äckliga älva.
Vi trodde aldrig på nåt av det där.
Men stack ändå iväg till armén, eller hur?
Blev ändå polis, eller hur?
För att hjälpa...
För att hjälpa folk som vi.
För att hjälpa oss själva.
Mycket lättare att gömma sig bland vitterhatare
- när man bär uniform. - Jag gömmer mig inte längre.
Att hjälpa polisen skadar älvorna.
Att gömma sig.
Att hjälpa polisen skadar älvorna.
Att gömma sig.
Skadar älvorna.
Gömma sig.
Att hjälpa polisen skadar älvorna.
Varför vill den skada dig?
Vet inte. Bara att den kommer göra det.
Fly bara. Fly för ditt jävla liv.
- Vart då? - Vart som helst.
Men stanna inte här.
Synen fungerar inte så.
Det här kommer att ske oavsett vad jag gör.
Säger vem? Nån Mima?
När har du nånsin trott på vad en Mima sagt?
Sen mina syner blev verkliga, Vignette.
Glöm Mimorna.
Jag ska ta dig härifrån.
Genom hålet jag klippte i stängslet.
Du hörde Darius. Armén bevakar himlen.
Vi ger oss av på natten, flyger lågt.
"Vi"?
Du och jag.
Jag följer med dig.
Så du och jag sticker medan Philo sitter fast i Dysterheten?
Jag vill hjälpa dig.
Du behöver hjälp. Snälla, låt mig hjälpa dig.
Jag...
Nej.
Nej?
- Nej. - Jag älskar dig.
Det vet du.
Jag vet att när du avger dessa löften så tror du på dem.
- Klart jag gör. - Men jag kan inte lita på dig.
Du vet inte vad jag gått igenom,
för det finns alltid nåt eller nån som är viktigare än jag.
Skitsnack. Det är skitsnack.
Du är i chock.
Du dog nästan ikväll.
Så just nu verkar det vara en bra idé att fly med mig.
Men imorgon kommer ett annat värdigt ändamål och ytterligare ett i övermorgon.
Du kommer att ändra dig, Vini, och jag kan inte gå igenom det igen.
- Jag är ledsen. Jag bara... - Nej, jag...
Jag vet att du menar väl.
Men gång på gång har du klargjort vad som är viktigt för dig.
Det är inte jag.
När jag fick veta att en tjänsteman skulle avrättas,
en tjänsteman som bara velat främja välviljan mellan våra nationer,
kunde jag inte bara se på.
Er regering har redan förlorat för många goda män.
Ja. Vänligen godta mina allra uppriktigaste ursäkter, mr Millworthy.
- Du är fri från alla anklagelser. - Så jag är fri att gå?
Ja, angående det så hoppas vi
att det görs en utredning
om galne Jonahs lilla skräckvälde.
Men under tiden behöver vi dig verkligen, sir.
Vi skulle vilja bjuda in dig till en tillfälligt styrande myndighet som vi...
Mina herrar, jag tackar för ert vänliga erbjudande.
Men om scenen har lärt mig nåt,
så är det när jag bör lämna den.
Tajming är allt. Så lycka till allihop.
Ursäkta påflugenheten...
Mr Millworthy, jag vet hur det känns att dra döden vid näsan.
Käre majoren, jag är trött. Inget du säger kan få mig att stanna.
Burgue är vår främsta allierade, men dess regering är i kaos.
De är dårar. Småsinta rivaler, redo att slita varandra i stycken.
Du är en man med integritet i ett huggormsbo.
Du har ett klart huvud.
Ja, jag föredrar att ha det kvar på axlarna.
Ingen klandrar dig om du går din väg,
speciellt med allt tal om repressalier.
- Repressalier? - För mordet på kanslern.
Älvorna i Row har hyst terrorister.
Naturligtvis får det konsekvenser.
- Jag antog att du hade hört. - Nej. Det har jag faktiskt inte.
Den minoritet av dina medborgare
som manade till öppet krig mot älvorna
tycks nu vara en majoritet.
- Tja, jag... - Jag hörde att
Carnival Row kanske kommer att jämnas med marken.
Utplånas.
Nej, det är inte möjligt.
Även om regeringen inte har några direkta skrupler,
utkämpar vi redan ett inbördeskrig.
Vi ser helst att vår främsta bundsförvant inte är inlåst i deras valv.
Du förstår vad som händer, mr Millworthy,
när goda män låter bli att agera.
Ja.
Det gör jag.
Här.
Snacka om dålig tajming.
Jag vet att du kom för Vignette.
Du hade inget med Sparaserna att göra.
Till och med chefen kan se det.
Hur visste du?
Männen som du överföll för uniformerna.
Lixir-doppade pilar.
Ville inte se dina medofficerare skadas.
Meningslöst att du skulle vara med i nåt blodbad.
Säg det till direktören.
Chefen går över huvudet på fängelsedirektören.
Vi behöver din hjälp att fånga det här.
Även om jag ville,
är det en hamnskiftare, för fan. Kan vara vem som helst.
Men morden...
De hör inte ihop. Det finns inget att gå på.
Med all respekt, kommissarien,
så tror jag att du har fel.
Tänk efter. Den mördade löjtnantens kropp
hade arrangerats så att hans finger pekade mot älvorna.
Sen iscensattes de två Black Raven på ett sätt
som pekade tillbaka mot Burgue.
Och i går kväll mördades vår älvhatande kansler,
en ilsken älvfånge fritogs och orsakade förödelse.
Varje mord tycks ämnat att skapa problem mellan människor och älvor.
Jag såg Sparaser brinna levande, Berwick,
i ett krig där människor
delade upp deras land i stycken och gjorde vinst på dem.
Inte undra på att de vill döda oss.
Dämpa dig. Monstret slaktade vår kansler.
Han är det verkliga monstret.
Han och alla som han
som förtrycker älvorna.
Som jag.
Varför pratar du så här?
Gör oss en tjänst, Berwick.
Dra åt helvete.
Vakten!
Tack.
Har du nåt att säga?
Undrar bara vad folk ser hos dig.
- Vem? - Alla jag bryr mig om.
Du menar Philo.
Om inte du och Tourmaline har blivit vänner.
Hon har varit snäll mot mig. Inte många har det.
Jag undrar varför.
Du förstörde Philos liv.
Han gav upp allt på grund av dig.
Ska du förstöra hennes också?
Jag vet inte.
Det är mellan mig och henne.
Ja.
Du har rätt.
Förlåt.
Hur smakar grytan?
Jag har alltid gillat Tourmalines matlagning.
Bland annat, så klart.
Jag lagade den faktiskt.
Gillar du marrok?
Ta det lugnt.
Det är ett skämt.
Hon måste ge sig av, Darius.
Om du verkligen bryr dig om henne, hjälp mig.
Vi har besök.
Kommer du för en till omgång?
Vi är inte här för dig, marrok.
Kaine.
Vini.
Tacka gudarna. Vi kom för att rädda dig.
- Din dåre. - Som du ser ut.
Hur kom du ut?
Vakterna tog oss, men började slåss med de andra fångarna
och jag såg min chans.
- Men Philo... - Philo kan inte flyga.
- Du lämnade kvar honom? - Vilken tragedi.
- Förlåt. - Polis!
Fan!
Jävlar!
Vini, allt har förändrats.
Fångarna som tog sig ut har inte varit sysslolösa.
Det finns planer, stora planer.
Inte här.
Mannen där kan höra oss. Han kanske inte är den enda.
Vi flyttade gömstället. Kom igen.
- Jag... - Vad är det?
Jag har nog fått nog.
Vad fan ska det betyda?
Med kampen, med allt det här... Jag kan bara inte längre.
Hon har blivit galen.
Det här är ögonblicket vi väntat på.
- Vi ska riva taggtråden. - Bra.
Det hoppas jag att ni gör. Jag bara...
- Ni får göra det utan mig. - Varför?
- Har du nåt viktigare att göra? - Jag gav nån ett löfte.
Vini, du är den bästa av oss.
Du måste ta del av det som kommer.
Jag är ute. Jag är ledsen.
Ja, vi är också ledsna.
Är det sant?
Skickade du iväg dem?
Du är det som betyder nåt för mig.
Kan vi få dig härifrån, snälla?
Snälla?
- Ja? - Ja.
- Okej. - Ja!
Upp med dig.
Tillbaka för mer?
Rycroft Philostrate,
du kommer att tas i polisförvar på ett villkor,
att du hjälper oss att hitta vittermonstret.
Annars kan du stanna här och ruttna.
Vittermonster?
Ljug för dem.
Säg vad de vill höra.
Få bara ut oss för fan.
Hur blir det, Philostrate?
Okej.
Jag hjälper till.
Undertexter: Sara Ritzén Awunor
Kreativ handledare: Bachar Haj Bakir