Jeg liker ikke å våkne sint.
Så ikke gjør det. Du må ikke.
Hvis du ikke er så sta, og gir dette stedet en sjanse...
Jeg prøvde, kjære.
Men jeg har levd som bonde før.
Blitt holdt i fangenskap. Så tilgi meg hvis jeg ikke er overbevist.
Vi blir akseptert her.
Vi kan skape et hjem her.
At du kan forsvare dette stedet...
Vi har ingen fremtid her.
Det er ikke et liv.
Jo, det er et liv.
Men det blir det ikke om du fortsetter å gjøre motstand. Forstår du?
De dreper deg.
Selvfølgelig gjør de det. Fordi de er mordere.
- De dreper alle som... - Ikke alle, Agreus. Deg.
Leonora sa at de ville drepe deg.
Truet hun meg?
For henne er du trusselen.
Hvordan du snakker, tenker...
Om du ikke finner deg til rette, om jeg ikke kan overtale deg,
da gjør hun det.
Og du ville skjule det for meg.
- Jeg ville beskytte deg. - Ved å lyve?
Løy ikke du om hva som skjedde med offiserene?
Var ikke det for å beskytte meg?
Se hva dette stedet har gjort med oss.
Det er ikke stedet, Agreus.
Vi kan velge å stole på hverandre.
Jeg vil gjerne prøve. Vil du prøve?
Så fortell meg, oppriktig,
kan du tillate deg selv å bli lykkelig her?
Er du lykkelig her?
Jeg vet ikke om lykkelig er det rette ordet.
Det er så forskjellig fra alt jeg har kjent.
Men det er en ærlighet ved dette stedet.
Jeg føler meg ikke som et bortskjemt kjæledyr i bur.
Og...
Det er som om jeg hele livet
har hatt et...
Et skrik
som bygget seg opp inni meg.
Og her, hvis jeg vil skrike, kan jeg skrike.
Jeg har lov til å ønske meg ting her.
Jeg har lov til å velge selv uten skam.
Og hva velger du?
Deg.
Så klart, deg.
Jeg kan velge hver dag her, og jeg velger alltid deg.
Forstår du?
Du stoler virkelig på dette stedet, hva?
Og jeg lovet å stole på deg,
og jeg er dessverre en mann av mitt ord. Så...
Så ja.
Ja?
Ja. Jeg skal slutte å kjempe imot
og prøve å være lykkelig her,
for din skyld.
Virkelig?
Høyere. Ellers hører de deg ikke.
- Mer te, vennen? - Nei takk, kjære.
Til deg, Kastor?
Jeg vet at jeg har vært treg med å forstå og delta.
Jeg vil du skal vite at jeg angrer på det.
Det var en rask endring.
Hva skyldes dette?
Imogen er lykkelig her.
Jeg er ikke så sta at jeg ikke også kan prøve å bli lykkelig,
for hennes skyld.
Prøve å se det hun ser.
Det er godt å høre.
Det tar tid,
selv for de av oss som kjempet for dette stedet.
Det skjer noe helt spesielt her.
Og jeg vil slutte å kjempe imot det.
Bli med meg.
Kom.
I dag er en spesiell dag.
Det er årsdagen for revolusjonen.
Det blir drikking og dans.
Og jeg tenker at det kanskje
er dagen for å gi deg dette.
Jeg har sett folk lese det.
Dette er revolusjonen.
Skrevet av kamerat Leonora mens hun satt i fengsel.
Var hun forbryter?
Bare hvis det er straffbart å være fattig.
Som tjener spiste hun restene
fra herrens bord uten hans tillatelse.
For det: tre års straffarbeid.
Hjertet hennes ble knust i fengselet.
Men en dag var hun satt til å slepe steiner.
Hun så et glimt av noe grønt blant steinene.
Det var bare ugress.
Men det levde og vokste.
Og det ga henne håp.
Nei, kamerat, det gjorde henne rasende.
At hun måtte famle etter ugress bare for å ta på noe levende.
Da besluttet kamerat Leonora at hun ikke ville jobbe for de mektige mer,
men for de fattige og maktesløse.
Hvorfor skal så mange mennesker lide
for å gjøre livet enkelt for så få?
Inntil alle kan leve som likeverdige, kan ingen være fri.
Hun er en usedvanlig kvinne.
- Ja, svært inspirerende. - Ja.
Da hun hadde sett sannheten,
måtte hun dele den.
Og nå
deler jeg den med dere.
Takk, kamerat.
Vi bør gå, så vi ikke kommer for sent på jobb.
Dere trenger ikke at jeg følger dere. Dere kan veien.
Og senere feirer vi, kamerater.
Ja.
Kastor har i hvert fall latt seg lure.
Et øyeblikk trodde jeg han hadde overbevist deg.
Det var en fengslende historie.
Ren propaganda.
Det er en vakker tanke at verden kan være annerledes enn den er.
Vakker,
men farlig.
Vi vil aldri være trygge her.
Så vi flykter.
Vi er klare til å dra. Klarer du det?
Hvis jeg kan...
Så drar du rik hjem. Svært rik.
Ukevis i lasterommet,
under dekk. Tror du at damen takler det?
- Ja. - For hvis hun ikke takler det...
Hun takler det.
Stikk av under festen.
- Møt meg i havnen. - I fullt dagslys?
Det går et skip.
Med blokaden blir det kanskje ikke et nytt på flere uker.
Da blir det i dag.
Bli med oss, kamerat.
Nå.
Den er til deg.
Jeg har en overraskelse til deg.
Hva gjør han her?
Han sier alt mulig vås.
Men jeg tror han har en plan, hvis du kan kalle det plan.
Han vil kidnappe søsteren sin.
- Og drepe deg. - Nei, det er ikke sant. Jeg...
Jeg har informasjon til deg.
Han kom for noen dager siden med mange barnslige ideer,
en vendetta og en pistol. Heldigvis for deg fanget vi ham opp.
Jeg har ikke tid eller tålmodighet
til å omskolere alle aristokrater jeg støter på.
Noen av dem er verdt bryet.
Men denne kjenner jeg ikke godt nok til å vite det.
Det gjør du.
Og jeg tror han har gjort deg stor urett.
Så jeg overlater beslutningen til deg.
Nei.
Søsteren min tilgir deg aldri.
Hun får ikke vite det om han ikke sier det.
Nei, vær så snill.
Vær så snill, Agreus.
Ikke gjør det.
Vent.
Vær så snill. Tro meg.
Han er verdt en sjanse.
Hvis jeg er det, er alle det.
Ja vel.
Du må passe på at han oppfører seg.
Unnskyld?
Du reddet livet hans.
Nå er det ditt ansvar.
Jeg håper virkelig han ikke svikter deg.
Nei, vær så snill.
Kidnappe meg?
Var det planen din? Ezra, din komplette idiot.
Skulle du kjede meg til underkastelse?
- Jeg... - Du tenkte vel
at Agreus ville la deg kidnappe meg.
Eller skulle du skyte ham?
- Du er elendig til å skyte. - Jeg sverget å gjøre...
...det som måtte til.
Måtte til for å ødelegge min lykke.
Imogen, du vet ikke hva lykke er.
Jeg hadde mareritt,
fryktelige mareritt,
der du kom etter meg.
Og her er du.
Det er bare pinlig.
- Imogen, jeg er glad i deg... - Men du eier meg ikke.
Nei, jeg prøvde å redde deg.
Fra hva?
Fra deg selv.
Det er...
Det er min plikt som leder av vår husstand å beskytte din ære.
Jeg er broren din.
Hvis jeg ikke redder deg fra denne tabben, hvem gjør det da?
Tror du dette gjør deg til en stor, sterk mann?
Nei.
Du er en forfengelig og ondskapsfull gutt. Som alltid.
Og du har alltid vært...
En mann...
En mann beskytter familiens navn, samme hva det koster.
Du har åpenbart glemt hva det vil si å være en dame.
Du ruller rundt i gjørma med dette dyret.
Det var svært heldig for deg at Agreus fikk pistolen, ikke jeg.
Imogen, jeg har ikke...
Imogen.
Vi tar ham ikke med oss.
Jeg mener det.
Du vil aldri tilgi deg selv om du forlater ham.
Eller meg for å la det skje.
Hvor er Imogen?
Hva er det?
Hva skal du gjøre med meg?
Vi skal flykte herfra i dag.
Flykte?
- Hvordan? - Blir du med oss eller ikke?
Selvfølgelig.
Da holder du deg nær meg
og gjør som jeg sier.
Forstå dette.
Jeg vet du er glad i søsteren din.
Hvis du ødelegger dette,
dreper de henne.
Ja vel.
SYV ÅR TIDLIGERE
TIRNANOCS FALL
Paktsoldater.
Jeg teller seks.
Det var det. Jeg er tom.
- Kan du løpe? - Ikke fort nok.
Hva gjør du?
- Jeg dekker deg. - Det kan du ikke.
- Du blir flankert. - Jeg er rett bak deg.
Philo.
Gå!
Hjelp meg!
Du er ikke menneske.
Halvt pix.
Gå. Nå.
Dette er en sparas-tann.
Nei, det er ikke mulig.
De monstrene døde ut for århundrer siden.
Det har alltid gått rykter om disse skogene.
Pakten vil være her i morgen tidlig.
Ikke hvis de skjærer gjennom den dalen.
Løytnant,
- vi burde inngå en allianse med dem. - Sparasene?
Hvis det er flere som henne,
kan de dekke retretten vår.
Hva får deg til å tro at du kan snakke med en sparas?
Den sparte livet hans.
Jeg lurer på hvorfor. De hater mennesker.
Løytnant, vi må tenke nytt.
- Hvorfor det? - Sparaser skulle være utryddet.
Dette er kanskje alle som er igjen.
Takk, Galloway. Det var alt.
Gå ned i dalen igjen.
Vi må nå High Bresail, men da må vi bremse Paktens fremrykning.
Du må avskjære dem før de kommer hit.
Hvordan?
Tennammunisjon, fosforgranater.
Ta alt vi har, og brenn den jævla dalen.
Hva med sparasene, sir?
De blir utslettet.
Hvis vi ikke gjør det, er mennene mine så godt som døde.
Inkludert deg.
Å beskytte et monster er ikke min sak,
for akkurat nå er vi alt som står mellom koloniene våre
og 10 000 fiendesoldater.
Tillatelse til å snakke fritt, sir.
Vær rask.
Jeg vil notere min innvending mot denne ordren.
Offisielt.
Det er notert.
Gå nå og gjør det du blir bedt om,
før du blir degradert.
Oppfattet?
Det er krig.
Og de er bare vesener.
Så gi ordren.
Kanoner klare, sir!
- Skyt! - Skyt!
Fyr av kanonen!
Du kaster bort tiden.
Jaså?
Et monster bryter ut alle vesener fra fengselet mitt,
dreper 17 av mine menn og kansleren.
Du sier du ikke var involvert.
Hadde bare tilfeldigvis en stjålet politiuniform.
Jeg vet hvordan det ser ut.
Men jeg var ikke med på det.
Slutt, Wrenbrick.
- Mitt fengsel, mine regler. - Han må kunne snakke for å være til hjelp.
Han vil snakke. Nå...
- Hvor dro det monsteret? - Spør noen som vet.
Han sa at han ikke vet.
Og du tror på dette vesenet?
Vet politivennene dine om krigsinnsatsen din, Philostrate?
Fan av sparaser ved Tirnanoc, ikke sant?
Hva er dette?
Kom igjen, fortell dem
hvordan du prøvde å trosse din overordnende.
Ville sette menneskeliv i fare for å redde monstrene.
Krigen har ingenting med dette å gjøre.
Løy for hæren også.
Gjorde du ikke?
Sa at du var et menneske.
Og du lyver for oss nå.
Ikke rør ham!
Nå i natt.
Gi ham tid til å tenke.
Gjør det.
Men de har rett.
Vi har løyet
fra begynnelsen av.
Stans, politi!
For et jævla høl.
Hun er ikke her.
Den vesenmegga.
Hun løp sannsynligvis til svartravnhulen.
La oss lete der.
Vis nåde! Nåde!
Jeg kjente deg inni hodet.
Hvordan?
Da jeg så på øksa over meg, visste jeg det.
Denne gangen...
Denne gangen var det slutt.
Drikk.
Kom igjen.
Én ting er å vite hva som skal skje.
Det er noe annet å se det.
Men det får deg til å tenke på hva som egentlig er viktig.
Uansett...
Du er trygg nå, om du holder deg i skjul.
Trygg i bur.
Akkurat der de vil ha oss.
Menneskene har våpen og soldater, og vi...
Vi har ikke en dritt.
Gi meg den.
Takk.
Jeg prøvde å huske sist jeg var lykkelig.
Virkelig lykkelig.
Det var oppe i et gammelt eiketre.
Husker du? Du og jeg?
Det er lenge siden.
Føles som en annens liv.
Da krigen brøt ut, ba du meg flykte med deg, og det burde jeg ha gjort.
Jeg skulle aldri ha kalt deg en feiging.
Du er den modigste jeg kjenner.
Det er et par ting jeg også gjerne skulle tatt tilbake.
Jeg tok deg for gitt, og jeg burde ikke latt Philo komme mellom oss.
Jeg er ubeskrivelig lei for det.
Men han har jo vært til nytte.
Det er takket være ham at du er like hel.
Hva mener du?
Det var vel Philo som fikk deg ut?
Var det ikke?
Neste gang dreper de oss.
De er redde. Det burde de være.
Det er en sparas på frifot.
Unnskylder vi dem nå?
Selv etter den julingen.
Jeg ser skyldig ut.
Hvordan kunne den vite at kansleren ville være her?
Det må ha vært ren flaks.
Leker vi fortsatt etterforsker?
Den kom for alvefangene.
- Hvorfor? - Hvorfor?
Hvorfor?
Hvorfor? Hvorfor bryr vi oss?
Hvorfor bryr vi oss?
Hvorfor bryr vi oss? Det er spørsmålet.
Fordi folk blir drept.
Sparaser ble drept, ikke sant?
Slaktet rett foran oss.
Vi kunne ha stanset det.
Alt vi trengte å gjøre, var å innrømme at vi var alver.
Det ville ikke ha reddet sparasene. Det ville ødelagt livet mitt.
Ja, selvfølgelig.
At vi kan passere for mennesker,
det er mye viktigere.
Jeg måtte.
De hater oss.
Nei!
- Jeg måtte. - Nei! Nei!
- De hater oss. - Nei!
Vi hater oss.
Det var slutt mellom meg og Philo. Han fikk meg sperret inne.
- Jeg kunne blitt drept. - Han visste det og dro for å få deg ut
selv om han visste hvor farlig det var.
Det er typisk ham.
Prøver å lette samvittigheten ved å være helten.
- Jævla Philo. - Han er i hvert fall i live.
Darkasheren hans rører på seg.
Så hva skal jeg gjøre nå? Dra tilbake og hente ham?
Du vil ikke klare å komme i nærheten av fengselet.
Hæren er overalt og leter etter rømte fanger.
- Hva gjør han her? - Jeg bor her.
En lang historie, men vent litt.
Jeg er forvirret. Hvis det ikke var Philo, hvordan slapp du ut?
Ikke hørt det?
Hele Gata snakker om det.
Hva da?
Det var en sparas.
En sparas?
- Jeg blir kvalm. - Hvorfor det? Hva er galt?
Hun har fått synet nå.
Hun kan se gjennom dens øyne.
Synene dine.
Den kommer for å drepe meg.
Dra til helvete.
Jeg hater ikke den jeg er.
Jaså? Etter alt slo presten inn i oss
om menneskelig renhet
og de syndige, skitne alvene.
Jeg trodde aldri på det.
Men stakk likevel av for å verve deg.
Ble likevel politimann.
For å hjelpe folk...
For å hjelpe folk som oss.
For å hjelpe oss selv, mener du.
Mye lettere å gjemme seg blant vesenhatere
- iført uniform. - Jeg gjemmer meg ikke lenger.
Å hjelpe politiet skader alvene.
Å gjemme seg.
Å hjelpe politiet skader alvene.
Å gjemme seg.
Skader alvene.
Å gjemme seg.
Å hjelpe politiet skader alvene.
Hvorfor vil den skade deg?
Jeg vet ikke hvorfor, bare at den vil det.
Bare flykt. Flykt for livet.
- Hvor? - Hvor som helst.
Alle andre steder enn her.
Nei. Det er ikke slik synet fungerer.
Dette vil skje samme hva jeg gjør.
Sier hvem? En mima?
Siden når har du trodd på noe en mima sier?
Siden synene mine begynte å gå i oppfyllelse.
Glem mimaene.
Jeg skal få deg ut herfra
gjennom det hullet jeg lagde i nettingen.
Du hørte Darius. Hæren følger med på himmelen.
Vi reiser om natten, flyr lavt.
"Vi"?
Du og jeg.
Jeg blir med deg.
Skal du stikke av med meg mens Philo sitter fengslet?
Jeg vil hjelpe deg.
Du trenger hjelp. La meg hjelpe deg.
Jeg...
Nei.
Nei?
- Nei. - Jeg er glad i deg.
Det vet du.
Jeg vet at du tror på det du sier når du gir disse løftene.
- Selvfølgelig. - Men jeg kan ikke stole på deg.
Du aner ikke hva jeg har vært gjennom,
for det alltid er noe eller noen som er viktigere enn meg.
Det er pisspreik.
Du er i sjokk.
Du døde nesten i kveld.
Så nå virker det som en god idé å flykte med meg.
Men du vil finne en annen verdig sak i morgen, og en annen dagen etter.
Du vil ombestemme deg, Vinny, og jeg kan ikke gå gjennom det igjen.
- Beklager. Bare... - Nei, jeg...
Jeg vet du mener det godt.
Men gang på gang har du gjort det klart hva som betyr noe for deg.
Det er ikke meg.
Da jeg fikk høre om henrettelsen av en embetsmann
som ikke hadde gjort annet enn å fremme tillit mellom våre nasjoner,
kunne jeg ikke bare la det skje.
Regjeringen deres har mistet for mange gode menn.
Ja. Ta imot mine dypeste unnskyldninger, herr Millworthy.
- Du er frikjent for alle anklager. - Så jeg kan gå?
Ja, vi håper
det blir en grundig etterforskning
av gale Jonahs lille terrorvelde.
Men i mellomtiden, sir, trenger vi deg.
Vi vil gjerne be deg bli del av et midlertidig styre...
Mine herrer, tusen takk for tilbudet.
Men hvis det er én ting scenen har lært meg,
er det å kjenne min besøkelsestid.
Timing er alt. Så lykke til, alle sammen.
Unnskyld at jeg trenger meg på.
Herr Millworthy. Jeg vet hvordan det er å lure døden.
Jeg er svært sliten. Ingenting du sier, kan få meg til å bli.
Burgue er vår viktigste allierte, men regjeringen er i kaos.
De er idioter. Smårivaler som vil rive hverandre i filler.
Du er en mann med integritet i ormebol.
Du er en mann med et klart hode.
Jeg foretrekker å ha det på skuldrene mine.
Ingen ville klandre deg for å gå din vei,
spesielt med alt snakk om represalier.
- Represalier? - For drapet på kansleren.
Alvefolket i Gata har huset terrorister.
Det får selvfølgelig konsekvenser.
- Jeg trodde du hadde hørt det. - Nei. Det har jeg faktisk ikke.
Det som var en minoritet
som oppfordret til åpen krig mot alvefolket,
virker nå å være flertallets syn.
- Vel, jeg... - Jeg hører at
Karnevalsgata kanskje skal jevnes med jorden.
Utslettes.
Det kan ikke stemme.
Min regjering har ingen prinsipielle innvendinger,
men vi kjemper allerede i én borgerkrig.
Vi vil helst ikke at våre allierte skal hemmes av sin egen.
Du forstår hva som skjer, herr Millworthy,
når gode menn ikke handler.
Ja.
Det gjør jeg.
Her.
Snakk om dårlig timing.
Jeg vet du kom for Vignette.
Du hadde ingenting med sparasen å gjøre.
Selv sersjanten forstår det.
Hvordan vet du det?
De mennene du overfalt for uniformene.
Piler dyppet i lixir.
Ville ikke at kolleger skulle bli skadet.
Det gir ingen mening at du vil være med på et blodbad.
Si det til fangevokteren.
Sersjanten får ham overstyrt.
Vi trenger din hjelp til å fange denne tingen.
Selv om jeg ville,
er det en formskifter. Det kan være hvem som helst.
Men drapene...
Det er ingen sammenheng.
Med all respekt,
jeg tror du tar feil.
Tenk på det. Liket av løytnanten
ble lagt slik at det pekte på pixen.
Så ble de to svartravnene lagt slik
at det pekte mot Burgue.
Og i går ble vår alvehatende kansler myrdet
og sinte alvefanger sluppet løs for å skape kaos.
Som om alle drapene skulle skape problemer mellom mennesker og alver.
Jeg så sparaser brenne levende, Berwick,
i en krig der mennesker
delte opp hjemlandet deres for profitt.
Det er ikke rart de vil drepe oss.
Ikke så høyt. Det monsteret drepte kansleren.
Han er det ekte monsteret.
Ham, og alle mennesker som ham
som undertrykker alver.
Som meg.
Hvorfor sier du sånt?
Gjør meg en tjeneste.
Dra til helvete.
Vakt!
Takk.
Noe du vil si?
Lurte bare på hva folk ser i deg.
- Hvem? - Alle jeg bryr meg om.
Du mener Philo.
Med mindre du og Tourmaline har blitt venner.
Hun har vært snill mot meg. Ikke mange har vært det.
Jeg lurer på hvorfor.
Du ødela Philos liv.
Han ga avkall på alt for din skyld.
Skal du ødelegge hennes også?
Jeg vet ikke.
Det er mellom meg og henne.
Ja.
Du har rett.
Unnskyld.
Smaker det?
Jeg har alltid likt Tourmalines mat.
Blant annet, selvfølgelig.
Det var jeg som lagde den.
Liker du marrok?
Ta det rolig.
Det er en spøk.
Hun må dra, Darius.
Hvis du virkelig bryr deg om henne, hjelp meg.
Vi har besøk.
Tilbake for mer?
Vi er ikke her for deg, marrok.
Kaine.
Vinny.
Gudskjelov. Vi kom for å redde deg.
- Idiot. - Du er litt av et syn.
Hvordan kom dere ut?
Vaktene hadde oss, men de begynte å kjempe mot de andre fangene,
og jeg grep sjansen.
- Men Philo... - Philo kan ikke fly.
- Så dere måtte forlate ham? - Tragisk.
- Dessverre. - Politi!
Helvete!
Faen!
Vinny, alt har endret seg.
Fangene som kom seg ut, har ikke drevet dank.
Det er planer, Vinny, store planer.
Ikke her.
Marroken kan høre oss. Han er kanskje ikke den eneste.
Vi flyttet skjulestedet. Kom.
- Jeg... - Hva er i veien?
Jeg er ferdig.
Hva faen skal det bety?
Med kampen, med alt dette... Jeg kan bare ikke mer.
- Hun har blitt gal. - Vinny.
Dette er øyeblikket vi har ventet på.
- Vi skal rive ned nettingen. - Bra.
Og det håper jeg virkelig dere gjør. Men jeg...
- Dere må gjøre det uten meg. - Hvorfor?
- Har du noe viktigere å gjøre? - Jeg ga et løfte.
Vinny, du er den beste av oss.
Du må være en del av det som kommer.
Jeg er ferdig. Beklager.
Ja, vi beklager også.
Er det sant?
Sendte du dem bort?
Du er det som virkelig betyr noe for meg.
Så kan vi få deg ut herfra?
Vær så snill?
- Ja? - Ja.
- Ok. - Ja!
Reis deg.
Tilbake for mer?
Rycroft Philostrate,
du overlates i politiets varetekt på én betingelse:
at du hjelper oss med å fange vesen-monsteret.
Eller du kan bli her og råtne.
Vesen-monsteret.
Lyv for dem.
Si det de vil høre.
Bare få oss ut.
Hva blir det til, Philostrate?
Ja vel.
Jeg kan hjelpe.
Tekst: Tonje Bjørkheim Nilsen
Kreativ leder Heidi Rabbevåg