Nem szeretek dühösen ébredni.
Akkor ne tedd! Másként is lehet.
Ha nem lennél olyan makacs, és adnál egy esélyt a helynek...
Megpróbáltam, édesem.
De tudod, hogy éltem már korábban is szolgaként.
Voltam már rab. Bocsánat, hogy nem értem, mi jó ebben itt!
Itt elfogadnak minket.
Itt lehet saját otthonunk.
Hogy vagy képes védeni ezt a helyet...
Itt nincs jövőnk.
Ez itt nem élet.
De igen, ez itt élet.
De csak ha nem állsz ellen. Érted?
Meg fognak ölni.
Persze, hisz gyilkosok.
- Mindenkit megölnek... - Nem mindenkit, Agreus. Téged.
Leonora mondta, hogy téged meg fognak ölni.
Megfenyegetett engem?
Neki te jelentesz fenyegetést.
Ahogy beszélsz, gondolkodsz...
Ha nem tudod elfogadni az itteni életet, ha nem tudlak meggyőzni,
akkor meg fog ölni.
És te ezt el akartad titkolni előlem?
- Meg akartalak védeni. - Azzal, hogy hazudsz?
Te nem hazudtál nekem arról, hogy mi lett a tisztekkel?
Azt nem az én védelmemben tetted?
Látod, mit tett velünk ez a hely?
Nem a hely a hibás, Agreus.
Dönthetünk úgy is, hogy bízunk egymásban.
Szeretném megpróbálni. És te?
Igaz szívedből mondd meg,
tudnál valaha itt boldog lenni?
Te boldog vagy itt?
Nem biztos, hogy az a megfelelő kifejezés.
Minden olyan más itt.
De van valami őszinteség ebben a helyben.
Nem elkényeztetett ölebnek érzem magam.
És...
Mintha egész életemben
valamiféle...
Valamiféle sikoly
gyülemlett volna bennem.
És itt, ha sikoltani akarok, megtehetem.
Itt szabadon akarhatok bármit.
Szabadon választhatok, és nem kell szégyenkeznem.
És mit választasz?
Téged.
Nyilván téged.
Itt minden nap választhatok, és én mindig téged választalak.
Érted?
Te tényleg bízol ebben a helyben, ugye?
Én pedig megígértem, hogy bízom benned,
és sajnos be szoktam tartani a szavam.
Szóval rendben.
Rendben?
Rendben, nem harcolok tovább.
Megpróbálok boldog lenni itt
a kedvedért.
Tényleg?
Hangosabban! Különben nem hallanak meg.
- Kérsz még teát, édes? - Nem, köszönöm, szerelmem.
És maga, Kastor?
Tudom, kicsit lassan fogtam fel az együttműködés fontosságát.
Szeretném, ha tudná, hogy már bánom.
Elég gyorsan meggondoltad magad, elvtárs.
Minek köszönhető a változás?
Imogen boldog itt.
Nem vagyok annyira makacs, hogy ne próbálhatnék meg én is boldog lenni
az ő kedvéért.
Igyekszem meglátni, amit ő lát.
Ezt örömmel hallom.
Időbe telik,
még nekünk is, pedig mi harcoltunk ezért a helyért.
Valami egészen rendkívüli történik itt.
Úgy döntöttem, nem küzdök tovább.
Gyertek velem!
Gyertek csak!
Különleges nap a mai.
A forradalom évfordulója van.
Lesz itt eszem-iszom.
És azt hiszem, ma jött el
a napja annak, hogy ezt odaadjam.
Láttam, hogy mások is olvassák.
Ez a forradalom.
Leonora elvtárs írta, amikor börtönben volt.
Bűnöző volt?
Csak akkor, ha bűncselekmény szegénynek lenni.
Szolgaként maradékot evett
a gazdája asztaláról, de az engedélye nélkül.
Ezért három év kényszermunkára ítélték.
A szíve összetört abban a börtönben.
Aztán egy nap követ törni vitték.
A sziklák között valami zöld villanást látott.
Csak gyom volt.
De élt és virult.
Ez pedig reményt adott neki.
Nem, elvtárs, feldühítette.
Gyomért kellett kotorásznia, hogy valami élőt tapinthasson.
Akkor döntötte el, hogy többé nem dolgozik a hatalmasoknak,
csak a szegényekért és az elesettekért.
Miért kell a többségnek szenvednie,
hogy a keveseknek jó legyen?
Amíg nem él mindenki egyenlően, addig senki nem lehet szabad.
Micsoda rendkívüli nő!
- Igen, inspiráló. - Az.
S midőn megértette az igazságot,
meg kellett osztania.
És most
én is megosztom veletek.
Köszönjük, elvtárs!
Ideje mennünk. Nem akarunk elkésni a munkából.
Nincs szükségetek kísérőre. Már ismeritek az utat.
Később pedig ünnepelünk, elvtársak.
Igen.
Kastort mindenképpen sikerült becsapnod.
Egy pillanatra elhittem, hogy sikerült meggyőznie téged.
Lenyűgöző történet volt.
Nem más, csak propaganda.
Szép gondolat azt hinni, hogy a világ más lehet, mint amilyen most.
Szép,
de veszélyes.
Itt soha nem leszünk biztonságban.
Szöknünk kell.
Szívesen elmennénk. Meg tudod szervezni?
Ha igen...
Gazdagon térsz haza. Nagyon gazdagon.
Hetekig lesztek a raktérben,
a padló alatt a fenéken. Bírni fogja az asszonyod?
- Igen. - Mert ha nem bírja...
Bírni fogja.
Az ünnepség közben osonjatok ki.
- A dokknál várlak titeket. - Fényes nappal?
Van egy hajó, ami most indul.
A blokád miatt lehet, hogy hetekig nem lesz másik.
Akkor ma.
Gyere velem, elvtárs!
Most!
Ez a tied.
Van egy meglepetésem.
Ő mit keres itt?
Mindenféle ostobaságot fecseg.
De szerintem van egy terve, már ha tervnek mondható,
hogy el akarja rabolni a húgát.
- Téged pedig meg akar ölni. - Ez nem igaz! Én...
Információt hoztam.
Napokkal ezelőtt érkezett rengeteg gyerekes elképzeléssel,
bosszúvággyal és egy pisztollyal. Az ön szerencséjére elkaptuk.
Nincs sem időm, sem türelmem
átnevelni minden megtévedt arisztokratát, akivel csak találkozok.
Van, aki megéri a fáradtságot.
De őt nem ismerem annyira, hogy ezt megítéljem.
De maga igen.
És úgy vélem, hogy bűnt követett el.
Maga ítéljen felette.
Ne!
A húgom soha nem fogja megbocsátani.
Nem fogja megtudni, csak ha ő elmondja neki.
Kérlek, ne!
Kérlek, Agreus!
Kérlek, ne!
Várj!
Kérlek! Higgy nekem!
Megérdemli, hogy esélyt kapjon.
Ha én megérdemeltem, akkor más is.
Rendben.
De magának kell ügyelnie rá, hogy jól viselje magát.
Tessék?
Megkímélte az életét,
ezért mostantól maga felelős érte.
Őszintén remélem, hogy nem hagyja magát cserben.
Kérem, ne!
Elrabolni engem?
Ez volt a terved? Ezra, te teljesen megbolondultál!
Addig untattál volna, míg engedelmeskedek?
-Én... - Gondolom, azt hitted,
Agreus meg majd csak nézi, és hagyja, hogy elrabolj.
Vagy le akartad lőni?
- Tudod, hogy rettenetesen célzol. - Megesküdtem, hogy...
megteszek bármit, amit kell.
Amit kell, hogy elrontsd a boldogságom.
Imogen, te nem tudod, mi a boldogság.
Rémálmaim voltak,
szörnyű rémálmaim,
amikben értem jöttél.
És most tényleg itt vagy.
Annyira kínos.
- Imogen, szeretlek... - Ettől még nem vagyok a tulajdonod.
Én csak meg akartalak menteni.
Mitől?
Önmagadtól.
Tudod...
Családfőként az én feladatom, hogy megvédjem a becsületed.
A bátyád vagyok.
Ha én nem mentelek meg ettől a szörnyű hibától, akkor ki fog?
Azt hiszed, ettől nagy és erős férfi leszel?
Nem.
Csak egy hiú, gonosz kisfiú vagy. Mindig is az voltál.
És te mindig is...
Tudod, egy férfi...
Egy férfi megvédi a családja tisztességét, bármi is legyen az ára.
Nyilvánvalóan elfelejtetted, mit jelent úrinőnek lenni.
A mocsokban üzekedsz ezzel az állattal.
Nagy szerencséd volt, hogy Agreusnak adták azt a pisztolyt, és nem nekem.
Imogen, én nem...
Imogen!
Nem visszük magunkkal.
Komolyan mondom.
Soha nem fogsz magadnak megbocsátani, ha most itt hagyod.
És nekem se, ha hagyom.
Hol van Imogen?
Hogy?
Mit fogsz velem tenni?
Ma el fogunk innen szökni.
Szökni?
- Hogyan? - Velünk jössz, vagy sem?
Jövök, persze.
Akkor maradj mellettem,
és tedd azt, amit mondok!
Megértetted?
Tudom, hogy szereted a nővéred.
Ha elszúrod,
megölöm.
Jól van.
HÉT ÉVVEL KORÁBBAN
TIRNANOC ELESTE
Paktum katonái!
Hatig számolok.
Ennyi voltam. Kifogytam.
- Tudsz futni? - Nem elég gyorsan.
Mit csinálsz?
- Fedezlek. - Nem engedem.
- Be fognak keríteni. - Jövök mögötted.
Philo!
Menj!
Segítség!
Nem ember vagy.
Félig tündér vagy.
Menj! Most!
Egy szparaszfog.
Nem, az nem lehet.
Azok a lények évszázadokkal ezelőtt kihaltak.
Hallottam pletykákat erről az erdőről.
A Paktum reggelre ránk fog találni.
Akkor nem, ha azon a völgyön vágnak át.
Hadnagy,
- szövetséget kellene velük kötnünk. - A szparasszal?
Ha többen is vannak,
akkor fedezhetik a visszavonulásunkat.
Miből gondolja, hogy tudna beszélni egy szparasszal, őrmester?
Végül is megkímélte az életét.
De vajon miért? Gyűlölik az embereket.
Hadnagy úr, át kell ezt gondolnunk.
- Miért is? - Ezek a lények állítólag kihaltak.
Lehet, hogy ez a völgy az utolsó menedékük.
Köszönöm, Galloway! Ennyi lesz.
Menjen vissza abba a völgybe!
Nagyon fontos, hogy elérjük Bresailt, de le kell lassítanunk a Paktumot.
El kell vágni az útjukat, mielőtt ideérnek.
De hogyan?
Gyújtógömbökkel, gránátokkal.
Vessük be, amink van, és gyújtsuk fel azt a völgyet!
Mi lesz a szparaszokkal?
Kipusztítjuk őket.
Ha nem tesszük, az embereim mind meghalnak.
Maga is.
Nem dolgom megóvni valami szörnyeteget,
amikor jelenleg csakis mi állunk a gyarmataink
és 10 000 ellenséges katona között.
Beszélhetek őszintén, uram?
Csak gyorsan!
Kérem a paranccsal szembeni kifogásomat
jegyzőkönyvbe venni.
Tudomásul vettem.
Most menjen, és tegye, amit mondtam,
vagy jegyzőkönyvbe veszem a lefokozását is.
Világos?
Háború van.
Ők pedig csak korcsok.
Add ki hát a parancsot!
Az ágyuk készen állnak, uram!
Tűz!
Lőjetek!
Csak az idejét fecsérli.
Tényleg?
Egy szörny kiszabadít minden korcsot a börtönömből,
megöli 17 emberemet és a rohadt kormányzót.
Erre te azt mondod, semmi közöd hozzá?
Épp arra jártam lopott rendőrruhában.
Tudom, félreérthető a helyzet.
De én nem voltam benne.
Elég lesz, Wrenbrick!
- Az én börtönöm, az én szabályaim. - Semmi haszna, ha nem tud beszélni.
Beszélni fog. Most...
- Hova ment az a szörny? - Kérdezzen olyat, aki tudja!
Mondta, hogy nem tudja.
Maga meg hisz ennek a korcsnak?
A rendőr haverjaid tudják, mit tettél a háborúban, Philostrate?
Tirnanocnál még rajongtál a szparaszokért, nem?
Hogy mondja?
Gyerünk, mondd el nekik!
Meséld el, hogy parancsot akartál szegni.
Emberi életeket akartál kockára tenni, csak hogy korcs szörnyeket ments meg.
Ennek a háborúhoz semmi köze.
Hazudtál a hadseregnek is.
Ugye?
Azt mondtad, ember vagy.
És most is hazudsz.
Hagyja békén!
Csak ma éjszakára!
Hagyja, hogy elgondolkozzon!
Adj neki!
De igazuk van.
Hazudtunk
már kezdettől fogva.
Megállni, rendőrség!
A fenébe! Micsoda lepratelep!
Nincs itt.
Korcs szuka!
Nyilván a Fekete Holló búvóhelyén van már.
Nézzük meg ott!
Kegyelem! Könyörüljenek rajtam!
Éreztem, hogy a fejemben vagy.
Hogyan?
Amikor felnéztem a pengére, tudtam.
Ezúttal...
Ezúttal eljött a vég.
Italt?
Gyerünk!
Van, hogy tudjuk, mi lesz,
és van, hogy látjuk.
De akkor is elgondolkozunk rajta, hogy mi is a fontos.
Mindegy is...
Biztonságban vagy, amíg nem mutatkozol.
Biztonságban. Egy kalitkában.
Ahogy ők szeretnék.
Az embereknek fegyvereik és katonáik vannak, nekünk meg...
Kurvára semmink sincs.
Add azt ide!
Köszönöm!
Próbáltam felidézni, hogy mikor voltam utoljára boldog.
Felhőtlenül boldog.
Egy tölgyfán ültünk.
Emlékszel? Te és én.
Az bizony régen volt.
Mintha az egy másik életben lett volna.
Amikor a háború kitört, el kellett volna szöknöm veled, ahogy kérted.
Nem kellett volna gyávának neveznem téged.
Nálad bátrabb embert nem ismerek.
Van pár dolog, amit visszavonnék, ha lehetne.
Nem törődtem veled, és nem kellett volna hagynom, hogy Philo közénk álljon.
El sem tudom mondani, mennyire sajnálom.
Azért neki is megvan a haszna.
Neki köszönhető, hogy egyben jutottál ki.
Hogy érted ezt?
Philo volt az. Ő szabadított ki, nem?
Nem?
Legközelebb megölnek minket.
Félnek. Jól is teszik.
Szabadon kószál egy szparasz.
Mentegeted őket, mi?
Még a rugdosás után is?
Minden a bűnösségemet bizonyítja.
Honnan tudhatta volna, hogy ott lesz a kancellár?
A pusztán a vakszerencsén múlt.
Még mindig a nyomozót játszod?
A tündér rabokért jött.
Miért?
Miért érdekel ez minket?
Miért érdekel minket? Ez a kérdés.
Mert emberek halnak meg.
Szparaszok haltak meg, nem?
Lemészárolták őket a szemünk láttára.
Megakadályozhattuk volna.
Csak be kellett volna ismernünk, hogy tündérek vagyunk.
A szparaszokat nem mentette volna meg, de az én életemet tönkreteszi.
Igen, persze.
Az, hogy embernek adjuk ki magunkat,
sokkal fontosabb.
Muszáj volt.
Gyűlölnek minket.
Nem!
- Muszáj volt. - Nem!
- Gyűlölnek minket. - Nem!
Gyűlölnek minket.
Philóval mindennek vége köztünk. Ő záratott be engem.
- Meghalhattam volna. -Éppen ezért akart kihozni onnan,
bár tudta, hogy nem feltétlen éli túl.
Annyira jellemző rá.
A saját lelkét akarja nyugtatni, miközben hősködik.
- Philo kapja be! - Jól van, de legalább él.
A Setétrémje még mindig szenved.
Akkor most mit tegyek? Menjek vissza, és hozzam el?
A Csüggedés közelébe sem fogsz jutni. Most biztos nem.
A hadsereg mindenütt ott van, keresik a szökött rabokat.
- Mit keres ő itt? - Itt lakom.
Hosszú történet, de várj egy kicsit!
Nem értem. Ha nem Philo segített, akkor hogy menekültél meg?
Nem hallottátok?
A Soron mindenki erről beszél.
Miről?
Egy szparasz volt.
Egy szparasz?
- Elhányom magam. - Miért? Mi a baj?
Már látja.
A szparasz szemével lát.
A látomásaid.
Eljön értem, hogy megöljön.
Kopj le!
Nem utálom azt, aki vagyok.
Tényleg? Még azután sem, amit beléd vert a pap
az emberek tisztaságáról
és a bűnös, tisztátalan tündérekről?
Soha nem hittem el azt a marhaságot.
De azért megszöktünk, hogy katonának álljunk, nem?
Rendőrnek álltunk, nem?
Hogy az emberek...
Hogy az emberek jobban szeressenek.
Hogy nekünk jobb legyen.
Könnyebb a korcsgyűlölők közt rejtőzni,
- ha egyenruha van rajtunk. - Már nem rejtőzködöm.
Rossz a tündéreknek, ha a rendőröket segítjük.
Rejtőzünk.
Rossz a tündéreknek, ha a rendőröket segítjük.
Rejtőzünk.
Rossz a tündéreknek.
Rejtőzünk.
Rossz a tündéreknek, ha a rendőröket segítjük.
Miért akarna bántani téged?
Nem tudom. Csak azt tudom, hogy bántani fog.
Akkor fuss! Menekülj, mentsd az életed!
- Hova menjek? - Bárhova.
Bárhova, csak ne maradj itt.
Nem, a látás nem így működik.
Ez, amit látok, mindenképpen bekövetkezik.
Ki mondja? Valami mima?
Mióta hiszed el, amit egy mima mond?
Mióta a látomásaim valóra válnak.
Felejtsd el a mimákat!
Kiviszlek innen.
A drótkerítésen vágott lyukon keresztül.
Hallottad Dariust. A hadsereg az eget kémleli.
Éjszaka megyünk, alacsonyan repülünk.
Többes számban?
Te és én.
Veled tartok én is.
Egyszerűen elszöksz velem, miközben Philo a Csüggedésben van?
Segíteni akarok neked.
Szükséged van rám. Engedd meg, hogy segítsek!
De...
Nem.
Nem?
- Nem. - Szeretlek.
Tudod, hogy szeretlek.
Tudom, amikor ilyen ígéretet teszel, el is hiszed, amit mondasz.
- Persze hogy el. - De nem számíthatok rád.
Fogalmad sincs, mit éltem át,
mert mindig fontosabb valami vagy valaki, mint én.
A francokat! Ez nem igaz.
Sokkos állapotban vagy.
Ma majdnem meghaltál.
Ezért a szökés most tényleg jó ötletnek tűnik.
De holnap lesz más, akin segíthetsz, és holnapután megint más.
Meggondolod magad, Vini, de én azt nem tudnám újra elviselni.
- Ne haragudj! Csak... - Nem, én...
Tudom, hogy jót akarsz.
De már többször bizonyítottad, hogy mi fontos neked.
És az nem én vagyok.
Amikor megtudtam, hogy egy köztisztviselőt végeznek ki,
egy köztisztviselőt, aki nem tett mást, csak a nemzetek közti békét segítette,
cselekednem kellett.
A kormányuk már így sok jó embert elveszített.
Igen. Kérem, Mr. Millworthy, fogadja őszinte bocsánatkérésemet!
- Felmentjük minden vád alól. - Akkor szabadon elmehetek?
Ó, igen, ha már itt tartunk. Reméltük,
hogy megfelelően kivizsgálják
az őrült Jonah ámokfutását.
De addig is, uram, szükségünk van önre.
Szeretnénk, ha tagja lenne az ideiglenes kormányzó hatóságnak...
Uraim, köszönöm a kedves ajánlatot,
de egyvalamire biztosan megtanított a színpad.
Tudom, mikor kell elköszönni.
Az időzítés nagyon fontos. Sok szerencsét kívánok önöknek!
Bocsásson meg a zavarásért...
Mr. Millworthy, tudom, milyen a halál karmaiból megmenekülni.
Vir őrnagy, nagyon fáradt vagyok. Semmivel nem tud marasztalni.
Burgue a fő szövetségesünk, de a kormánya szétesőben.
Azok az emberek ott bolondok. Bármikor egymás torkának ugranának.
Ön tisztességes ember a csalók közt.
Tiszta fejjel gondolkodik.
Igen, és szeretném ezt a fejet megtartani.
Senki nem hibáztatja, ha elmegy,
különösen most, hogy bosszúról pletykálnak.
- Bosszúról? - A kancellár meggyilkolása miatt.
A Soron élő tündérek terroristákat rejtegetnek.
A következmények nyilván nem maradnak el.
- Gondoltam, hallott róla. - Nem. Az az igazság, hogy nem hallottam.
Úgy tűnik, hogy a kisebbségben levők,
akik nyíltan háborút hirdettek a tündérek ellen,
már a többséget képviselik.
- Nos, én... -Úgy hallottam,
hogy a Karnevál sor lerombolását tervezik.
A földdel teszik egyenlővé.
Nem, az kizárt.
Bár a kormányomnak elvben nincsenek aggályai,
már most is egy polgárháború közepén vagyunk.
Jobb lenne, ha fő szövetségesünk nem sodródna bele egy másikba.
Gondolom, tudja, Mr. Millworthy,
mi történik azokkal, akik csak tétlenül állnak.
Igen.
Tudom.
Tessék!
Elég rossz volt az időzítés.
Tudom, hogy Vignette-ért jött.
Semmi köze nem volt a szparaszhoz.
Ezt még az őrmester is tudja.
Honnan tudta?
Azoktól, akiket megtámadott az egyenruháért.
Lixerbe mártott nyilak.
Nem akarta, hogy megsérüljenek a rendőrtársai.
Nem értem, akkor miért okozott volna ilyen vérfürdőt.
Mondja ezt az igazgatónak!
Az őrmester átnyúlt az igazgató feje felett.
Segítenie kell elkapni ezt az izét.
Ha hajlandó lennék is rá,
egy alakváltóról van szó. Bárki alakját felveheti.
De a gyilkosok...
Nem illenek a képbe. Nincs nyom.
Már megbocsásson, felügyelő úr,
de szerintem ebben téved.
Gondoljon bele! A meggyilkolt hadnagy holttestét
úgy helyezték el, hogy a tündéreket keverjék gyanúba,
Aztán a két Fekete Hollót úgy helyezték el,
hogy Burgue-ra terelődjön a gyanú.
Aztán a múlt éjjel meggyilkolták a tündérgyűlölő kancellárt,
és szabadon engedték a tündéreket, hogy pusztíthassanak.
Mintha az lenne a cél, hogy viszályt szítsanak az emberek és tündérek között.
Láttam szparaszokat élve elégni
a háborúban, amiben az emberek
a hazájukat felszabdalták, és nyerészkedtek a darabokon.
Nem csoda, hogy meg akarnak minket ölni.
Halkabban! Az a szörny kibelezte a kancellárunkat.
Ő az igazi szörny.
Ő és a hozzá hasonlók,
akik elnyomják a tündéreket.
Az olyanokat, mint én.
Miért beszél így?
Tegyen egy szívességet, Berwick!
Húzzon a picsába!
Őrség!
Köszönöm!
Szeretnél valamit mondani?
Vajon mit látnak benned az emberek?
- Ki? - Mindenki, aki szeret.
Philóra gondolsz?
Hacsak nem barátkoztatok össze azóta Tourmaline-nel.
Kedves volt hozzám. Nem sokan szoktak kedvesek lenni velem.
Vajon miért nem?
Tönkretetted Philo életét.
Mindent eldobott miattad.
Tourmaline-ét is tönkre akarod tenni?
Nem tudom.
Csak rá és rám tartozik.
Persze.
Igazad van.
Sajnálom.
Milyen a ragu?
Mindig is szerettem Tourmaline főztjét.
Többek között.
Az az igazság, hogy én csináltam.
Ízlik a marrok?
Nyugodj meg!
Csak vicceltem.
Toulmarine-nak el kell mennie.
Ha tényleg kedveled, segítesz nekem.
Látogatóink jöttek.
Nem nyugszotok, mi?
Nem érted jöttünk, marrok.
Kaine!
Vini!
Hála az égnek. Azért jöttünk, hogy megmentsünk.
- Megőrültél. - Jó téged látni.
Hogy jutottál ki?
Elkaptak az őrök, de aztán más rabokkal harcba keveredtek,
és én kihasználtam az alkalmat.
- De Philo... - Philo nem tud repülni.
- Ezért otthagytátok? - Micsoda tragédia.
- Sajnálom. - Rendőrség!
A fenébe!
Bassza meg!
Vini, minden megváltozott.
A kiszabadult rabok nem tétlenkedtek.
Nagy terveik vannak, Vini.
Ne itt!
A marrok meghall minket. És lehet, hogy nem csak ő.
Máshol van a rejtekhely. Gyerünk!
-Én... - Mi a gond?
Azt hiszem, végeztem.
Mi a szart akar ez jelenteni?
A harcot, ezt az egészet... Nem bírom tovább.
- Megbolondult. - Vini!
Eljött a pillanat, amire vártunk!
- Lebontjuk a kerítést! - Jó.
És remélem, sikerül is. Én csak...
- Nélkülem kell mennetek. - Miért?
- Van valami fontosabb dolgod? -Ígéretet tettem valakinek.
Vini, te vagy közülünk a legjobb.
Neked is részt kell venned benne!
Én kiszállok. Sajnálom.
Ja, mi is sajnáljuk.
Ez igaz?
Elküldted őket?
Te vagy számomra a legfontosabb.
Tűnjünk hát el innen!
Kérlek!
- Jó? - Jó.
- Rendben. - Ez az!
Felállni!
Nem volt még elég?
Rycroft Philostrate,
rendőrségi őrizetbe vesszük,
amennyiben segít megtalálni ezt a korcs szörnyet.
Vagy itt rohad meg.
Korcs szörny.
Hazudj nekik!
Mondd nekik, amit hallani akarnak!
Hogy kiszabadulj innen.
Mi legyen, Philostrate?
Jól van.
Segítek.
A feliratot fordította: Rossi Dorottya
Kreatív supervisor Kamper Gergely