‫אני לא אוהב להתעורר בכעס.‬
‫אז אל תתעורר בכעס. אתה לא חייב.‬
‫אם תפסיק להתעקש, ותיתן למקום הזה הזדמנות...‬
‫ניסיתי, יקירה.‬
‫אבל את יודעת שבעבר חייתי כאיכר פשוט.‬
‫הוחזקתי בשבי. אז תסלחי לי אם אני לא מבין מה מושך בזה.‬
‫פה מקבלים אותנו.‬
‫נוכל לבנות פה בית.‬
‫איך את יכולה להגן על המקום הזה...‬
‫אין לנו עתיד פה.‬
‫אלה אינם חיים.‬
‫דווקא כן.‬
‫אבל הם לא יהיו, אם תמשיך להתנגד להם. אתה מבין?‬
‫הם יהרגו אותך.‬
‫ברור שהם יהרגו אותי. כי הם רוצחים.‬
‫- הם הורגים כל אחד ש... - לא כל אחד, אגריוס. אותך!‬
‫לאונורה אמרה לי שיהרגו אותך.‬
‫היא איימה על חיי?‬
‫מבחינתה, אתה האיום.‬
‫איך שאתה מדבר וחושב...‬
‫אם לא תמצא דרך לחיות פה, אם לא אצליח לשכנע אותך, אז כן,‬
‫זה מה שהיא תעשה.‬
‫וחשבת להסתיר את זה ממני.‬
‫- ניסיתי להגן עליך. - בכך ששיקרת לי?‬
‫אתה לא שיקרת לגבי מה שקרה לקצינים?‬
‫זה לא היה כדי להגן עליי?‬
‫תראי מה המקום הזה עשה לנו.‬
‫זה לא המקום, אגריוס.‬
‫אנחנו יכולים לבחור לבטוח זה בזה.‬
‫אני רוצה לנסות. אתה מוכן לנסות?‬
‫אז תגיד לי, בכנות,‬
‫האם אי פעם תרשה לעצמך להיות מאושר פה?‬
‫את מאושרת פה?‬
‫אני לא בטוחה ש"מאושרת" היא המילה הנכונה.‬
‫זה שונה מאוד מכל מה שהכרתי.‬
‫אבל יש במקום הזה כנות.‬
‫אני לא מרגישה כחיית בית מפונקת בכלוב.‬
‫ו...‬
‫כאילו כל חיי,‬
‫הייתה בי מעין...‬
‫צעקה‬
‫שהתגבשה בתוכי.‬
‫ופה, אם אני רוצה לצעוק, אז אני יכולה לצעוק.‬
‫פה מותר לי לרצות דברים.‬
‫מותר לי לבחור לבד בלי להתבייש.‬
‫ובמה את בוחרת?‬
‫בך!‬
‫מובן שבך.‬
‫פה אפשר לבחור בכל יום, ואני תמיד בוחרת בך.‬
‫אתה מבין?‬
‫את באמת בוטחת במקום הזה, נכון?‬
‫טוב, אני כרגע הבטחתי לבטוח בך,‬
‫ואני, לצערי, אדם שעומד במילה שלו. אז...‬
‫אז כן.‬
‫כן?‬
‫כן. אפסיק להיאבק‬
‫ואנסה להיות מאושר פה,‬
‫בשבילך.‬
‫באמת?‬
‫חזק יותר. או שלא ישמעו אותך.‬
‫- עוד תה, מתוקה שלי? - לא, תודה, אהובי.‬
‫בשבילך, קסטור?‬
‫אני יודע שלקח לי זמן להבין, לשתף פעולה.‬
‫חשבתי שראוי שתדע שאני מתחרט על כך.‬
‫שינית את דעתך די בפתאומיות, חבר.‬
‫מה גרם לשינוי?‬
‫אימוג'ן מאושרת פה.‬
‫אני לא יצור עקשן מכדי לנסות להיות מאושר גם כן,‬
‫למענה.‬
‫לנסות לראות מה שהיא רואה.‬
‫טוב לשמוע.‬
‫בהחלט לוקח זמן‬
‫אפילו לאלה מאיתנו שנלחמו על המקום הזה.‬
‫משהו יוצא דופן קורה פה.‬
‫והחלטתי להפסיק להיאבק בזה.‬
‫בואו איתי.‬
‫בואו.‬
‫היום הוא יום מיוחד.‬
‫זהו יום השנה למהפכה.‬
‫כולם ישתו וירקדו.‬
‫ואני חושב שאולי היום‬
‫הוא היום לתת לכם את זה.‬
‫ראיתי אנשים קוראים את זה.‬
‫זו המהפכה.‬
‫לאונורה כתבה את זה כשהייתה בכלא.‬
‫היא הייתה פושעת?‬
‫רק אם זה פשע להיות ענייה.‬
‫כמשרתת, היא אכלה את השאריות‬
‫משולחן אדונה ללא רשות.‬
‫על כך היא נידונה לשלוש שנות עבודת פרך.‬
‫ליבה נשבר בכלא ההוא.‬
‫אבל אז, יום אחד, הורו לה לסחוב אבנים.‬
‫היא ראתה משהו ירוק מהבהב בין הסלעים.‬
‫זה היה סתם עשב.‬
‫אבל הוא היה חי והוא צמח.‬
‫והוא נתן לה תקווה.‬
‫לא, חבר, הוא הכעיס אותה.‬
‫משום שירדה לשפל מדרגה כזה שעליה להיאחז בעשב רק כדי לגעת במשהו חי.‬
‫החברה לאונורה החליטה באותו היום שהיא לעולם לא תעבוד שוב בשביל החזקים,‬
‫אלא בשביל העניים והחלשים.‬
‫למה שאנשים רבים כל כך יסבלו‬
‫כדי להקל על מעטים כל כך?‬
‫עד שכולנו נחיה כשווים, איש לא יהיה חופשי.‬
‫היא אישה יוצאת דופן.‬
‫- כן, בהחלט. מעוררת השראה. - כן.‬
‫כשהיא ראתה את האמת,‬
‫היא רצתה לחלוק אותה.‬
‫ועכשיו,‬
‫אני חולק אותה איתכם.‬
‫תודה, חבר.‬
‫כדאי שנלך. אנחנו לא רוצים לאחר לעבודה.‬
‫אתם לא צריכים ליווי. אתם מכירים את הדרך.‬
‫ומאוחר יותר, נחגוג, חברים.‬
‫כן.‬
‫נראה שממש הערמת על קסטור.‬
‫לרגע חשבתי שהוא שכנע אותך.‬
‫זה היה סיפור מרתק.‬
‫תעמולה ותו לא.‬
‫נחמד מאוד לחשוב שהעולם יכול להיות שונה.‬
‫נחמד,‬
‫אבל מסוכן.‬
‫לעולם לא נהיה בטוחים פה.‬
‫אז נברח.‬
‫אנחנו מוכנים לעזוב. אתה יכול לעזור?‬
‫אם כן...‬
‫אז אתה תהיה אדם עשיר. עשיר מאוד.‬
‫מדובר בשבועות בתא המטען,‬
‫מתחת לרצפה, בשיפולי האונייה. נראה לך שהגבירה שלך תתמודד?‬
‫- כן. - כי אם היא לא תוכל להתמודד...‬
‫היא תוכל להתמודד.‬
‫תחמקו החוצה מהמסיבה.‬
‫- תפגשו אותי בנמל. - באור יום?‬
‫יש אונייה שמפליגה.‬
‫בהתחשב במצור של הפאקט, אולי לא תהיה אחרת במשך שבועות.‬
‫אז זה יהיה היום.‬
‫בוא איתנו, חבר.‬
‫מייד.‬
‫זה בשבילך.‬
‫יש לי הפתעה בשבילך.‬
‫מה הוא עושה פה?‬
‫הוא מלמל כל מיני שטויות.‬
‫אבל נראה לי שיש לו תוכנית, אם אפשר לקרוא לזה תוכנית.‬
‫הוא רוצה לחטוף את אחותו.‬
‫- ולהרוג אותך, כמובן. - לא, זה לא נכון. אני...‬
‫יש לי מידע בשבילך.‬
‫הוא הגיע לפי כמה ימים עם הרבה רעיונות ילדותיים,‬
‫עם נקמה ועם אקדח. למזלך, תפסנו אותו.‬
‫אין לי זמן או סבלנות‬
‫לחנך מחדש כל אריסטוקרט הזוי שאני פוגשת.‬
‫חלקם שווים את המאמץ.‬
‫אבל אני לא מכירה אותו היטב כדי להחליט.‬
‫אתה כן.‬
‫ונראה לי שהוא עשה עוול גדול מאוד.‬
‫אז אשאיר זאת לשיקול דעתך.‬
‫לא.‬
‫אחותי לעולם לא תסלח לך.‬
‫היא לא תגלה אלא אם כן הוא יספר לה.‬
‫בבקשה, לא.‬
‫בבקשה, אגריוס.‬
‫בבקשה, לא.‬
‫רגע.‬
‫בבקשה, תאמין לי.‬
‫מגיעה לו הזדמנות, חברה.‬
‫אם לי נתנו הזדמנות, אז לכל אחד מגיעה הזדמנות.‬
‫בסדר גמור.‬
‫אני בטוחה שתוודא שהוא מתנהג יפה.‬
‫סליחה?‬
‫אתה חסת על חייו.‬
‫עכשיו הם בידיך.‬
‫אני מקווה מאוד שהוא לא יאכזב אותך.‬
‫בבקשה, לא.‬
‫לחטוף אותי?‬
‫זה מה שתכננת? עזרא, אתה טיפש גמור.‬
‫התכוונת לשעמם אותי עד שאכנע?‬
‫- אני... - בטח חשבת‬
‫שאגריוס פשוט יעמוד מנגד וייתן לך לחטוף אותי.‬
‫או שהתכוונת לירות בו?‬
‫- אתה יודע שאתה לא יודע לכוון. - נשבעתי לעשות...‬
‫מה שיידרש.‬
‫מה שיידרש כדי לפגוע באושר שלי.‬
‫אימוג'ן, את לא מבינה מה זה אושר.‬
‫היו לי סיוטים,‬
‫סיוטים נוראיים,‬
‫שתבוא לקחת אותי.‬
‫והינה אתה פה.‬
‫וזה פשוט מביך.‬
‫- אימוג'ן, אני אוהב אותך... - אבל אני לא שייכת לך.‬
‫לא, ניסיתי להציל אותך.‬
‫ממה?‬
‫מעצמך.‬
‫תקשיבי, זו...‬
‫זו חובתי, כאדון הבית שלנו, להגן על כבודך.‬
‫אימוג'ן, אני אחיך.‬
‫אם אני לא אציל אותך מהטעות ההרסנית הזו, אז מי כן?‬
‫אתה בטח חושב שזה הופך אותך לגבר גדול וחזק?‬
‫לא.‬
‫אתה ילד קטן, יהיר וזדוני, עזרא, תמיד היית.‬
‫ואת תמיד היית...‬
‫תביני, גבר...‬
‫גבר מגן על כבוד המשפחה שלו בכל מחיר.‬
‫רואים ששכחת מה זה אומר להיות גברת.‬
‫את מתפלשת בזוהמה עם החיה הזו.‬
‫יש לך מזל גדול מאוד שנתנו את האקדח לאגריוס ולא לי.‬
‫אימוג'ן, אני לא...‬
‫אימוג'ן.‬
‫הוא לא בא איתנו.‬
‫אני רצינית.‬
‫את לעולם לא תסלחי לעצמך אם תנטשי אותו.‬
‫או לי, אם אתן לך.‬
‫איפה אימוג'ן?‬
‫מה?‬
‫מה אתה עומד לעשות לי?‬
‫אנחנו עומדים לברוח מפה היום.‬
‫לברוח?‬
‫- איך? - תצטרף אלינו, או לא?‬
‫כן, בוודאי.‬
‫אז אתה תישאר לצידי‬
‫ותעשה בדיוק מה שאני אומר.‬
‫תבין דבר אחד.‬
‫אני יודע שאתה אוהב את אחותך.‬
‫אז אם אתה תפשל,‬
‫הם יהרגו אותה.‬
‫בסדר.‬
‫לפני שבע שנים‬
‫נפילת טירנאנוק‬
‫חיילי הפאקט.‬
‫ספרתי שישה.‬
‫זהו. נגמרה לי התחמושת.‬
‫- אתה יכול לרוץ? - לא מהר מספיק.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫- אחפה עליך. - לא תוכל.‬
‫- יקיפו אותך. - אהיה ממש מאחוריך.‬
‫פיילו.‬
‫רוץ!‬
‫הצילו!‬
‫אתה לא בן אנוש.‬
‫פיקס למחצה.‬
‫רוץ. עכשיו.‬
‫זו שן של ספארס.‬
‫לא, זה לא ייתכן.‬
‫המפלצות האלה נכחדו לפני מאות שנים.‬
‫תמיד היו שמועות על היער הזה.‬
‫הפאקט מתקדמים וישיגו אותנו עד הבוקר.‬
‫לא אם הם יחתכו דרך העמק.‬
‫לוטננט,‬
‫- כדאי לכרות איתם ברית. - עם הספארסים?‬
‫אם יש עוד כמוה,‬
‫הם יחפו על הנסיגה שלנו.‬
‫למה נראה לך שתוכל לדבר עם ספארס, סמל?‬
‫היא חסה על חייו.‬
‫מעניין למה. הם שונאים בני אנוש.‬
‫לוטננט, נצטרך לשקול שוב.‬
‫- למה? - הספארסים אמורים להיות זן נכחד.‬
‫בעמק הזה נמצאים כנראה האחרונים מבני מינם.‬
‫תודה, גאלוויי. זה הכול.‬
‫תחזור אל העמק.‬
‫חשוב שנגיע להיי בריסייל, אבל לשם כך צריך להאט את התקדמות הפאקט.‬
‫תצטרך לעצור בעדם לפני שיגיעו לפה.‬
‫איך אעצור בעדם?‬
‫תותחים, פצצות זרחן.‬
‫אני רוצה שתשתמש בכל מה שיש לנו ותבעיר את העמק המזוין הזה.‬
‫מה לגבי הספארסים, המפקד?‬
‫אנחנו נחסל אותם.‬
‫אם לא נעשה זאת, החיילים שלי ימותו.‬
‫גם אתה.‬
‫לא מענייני להגן על יצור מפלצתי,‬
‫כי נכון לעכשיו, רק אנחנו מפרידים בין המושבות שלנו‬
‫לבין 10,000 חיילי האויב.‬
‫רשות לדבר בחופשיות, המפקד.‬
‫בזריזות.‬
‫אני רוצה לציין את התנגדותי לפקודה הזו.‬
‫בפרוטוקול.‬
‫קיבלתי.‬
‫עכשיו, תעשה מה שאמרתי לך, סמל,‬
‫או שאציין בפרוטוקול גם את ההורדה שלך בדרגה.‬
‫זה ברור?‬
‫זו מלחמה.‬
‫והם בסך הכול קריטץ'.‬
‫אז תיתן את הפקודה.‬
‫התותחים מוכנים, המפקד!‬
‫- אש! - אש!‬
‫אש מהתותחים!‬
‫אתה מבזבז את הזמן שלך.‬
‫מה אתה אומר?‬
‫יצור מפלצתי אחד שחרר את כל הקריטץ' מהכלא שלי,‬
‫הרג 17 מאנשיי ואת הצ'נסלור המזדיין.‬
‫אבל אתה אומר שלא היית מעורב.‬
‫היית פה רק במקרה, לבוש במדי משטרה גנובים.‬
‫אני יודע איך זה נראה.‬
‫אבל לא הייתי מעורב.‬
‫עזוב אותו, רנבריק.‬
‫- הכלא שלי, הכללים שלי. - הוא לא יוכל לעזור, אם הוא לא יוכל לדבר.‬
‫הוא ידבר. עכשיו...‬
‫- לאן היצור הזה ברח? - אז תשאל מישהו שיודע.‬
‫הוא אמר שהוא לא יודע.‬
‫ואתה מאמין למילה של קריטץ'?‬
‫החברים שלך מהמשטרה מכירים את העבר הצבאי שלך, פילוסטרייט?‬
‫היית חובב ספארסים בטירנאנוק, נכון?‬
‫מה אמרת?‬
‫קדימה, תגיד להם.‬
‫איך ניסית להתנגד למפקד שלך.‬
‫רצית לסכן חיי אדם כדי להציל את המפלצות הקריטץ' ההן.‬
‫המלחמה לא קשורה לעניין.‬
‫שיקרת גם לצבא.‬
‫נכון?‬
‫אמרת שאתה בן אנוש.‬
‫ועכשיו אתה משקר לנו.‬
‫עזוב אותו!‬
‫רק ללילה.‬
‫תן לו זמן להתבשל.‬
‫תכה אותו.‬
‫אבל הם צודקים.‬
‫שיקרנו‬
‫מההתחלה.‬
‫עצרו, משטרה!‬
‫בחיי, איזה חור מסריח.‬
‫היא לא פה.‬
‫הקריטץ' הכלבה.‬
‫היא בטח ברחה למחבוא של ה"בלאק רייבן".‬
‫נחפש שם.‬
‫תפגינו רחמים! רחמים!‬
‫הרגשתי שנכנסת לי לראש.‬
‫איך?‬
‫כשהסתכלתי על הלהב מעליי, פשוט ידעתי.‬
‫הפעם...‬
‫הפעם, זה היה הסוף.‬
‫שתי.‬
‫קדימה.‬
‫זה משהו אחד לדעת מה עומד לקרות‬
‫ומשהו אחר לראות את זה.‬
‫בכל זאת, זה גורם לך לחשוב על מה שבאמת חשוב, לא?‬
‫בכל מקרה...‬
‫את בטוחה עכשיו, כל עוד תסתתרי.‬
‫בטוחה. בטוחה בתוך כלוב.‬
‫בדיוק איפה שהם רוצים אותנו.‬
‫לבני האנוש יש רובים וחיילים, ולנו...‬
‫אין לנו כלום.‬
‫תיתני לי את זה.‬
‫תודה.‬
‫ניסיתי להיזכר בפעם האחרונה שהייתי מאושרת.‬
‫מאושרת באמת ובתמים.‬
‫זה היה על ראש עץ אלון עתיק.‬
‫זוכרת? את ואני?‬
‫זה היה לפני זמן רב.‬
‫כאילו אלה חיים של מישהי אחרת.‬
‫כשהתחילה המלחמה ההיא, ביקשת שאברח איתך, והייתי צריכה לבוא.‬
‫לא הייתי צריכה לקרוא לך פחדנית.‬
‫את האדם הכי אמיץ שאני מכירה.‬
‫גם אני הייתי חוזרת בי מכמה דברים, אם הייתה לי הזדמנות.‬
‫לקחתי אותך כמובנת מאליה, ולא הייתי צריכה לתת לפיילו להפריד בינינו.‬
‫אין לי מילים לתאר עד כמה אני מצטערת על זה.‬
‫הוא לא חסר תועלת, נכון?‬
‫הודות לו את בריאה ושלמה.‬
‫למה את מתכוונת?‬
‫זה היה פיילו. הוא חילץ אותך, לא?‬
‫לא?‬
‫בפעם הבאה הם יהרגו אותנו.‬
‫הם מפחדים. בצדק.‬
‫יש ספארס שמסתובב חופשי.‬
‫אתה מתרץ בשבילם עכשיו, אה?‬
‫אפילו אחרי הבעיטה.‬
‫אני נראה אשם לגמרי.‬
‫איך הוא ידע שהצ'נסלור יהיה פה?‬
‫זה בטח היה פשוט מזל.‬
‫אתה עדיין משחק אותה בלש, כן?‬
‫היא הגיעה בשביל הפיי האסירים.‬
‫- למה? - למה?‬
‫למה?‬
‫למה? למה זה מעניין אותנו?‬
‫למה זה מעניין אותנו?‬
‫למה זה מעניין אותנו? זו השאלה.‬
‫כי אנשים נרצחים.‬
‫גם ספארסים נרצחו, לא?‬
‫נשחטו, ממש לנגד עינינו.‬
‫יכולנו לעצור את זה.‬
‫היינו רק צריכים להודות שאנחנו פיי.‬
‫זה לא היה מציל את הספארסים. זה היה הורס לי את החיים.‬
‫כן, כמובן.‬
‫זה שהתחזינו לבני אנוש,‬
‫זה חשוב הרבה יותר.‬
‫הייתי חייב.‬
‫הם שונאים אותנו.‬
‫לא!‬
‫- הייתי חייב. - לא!‬
‫- שונאים אותנו. - לא!‬
‫אנחנו שונאים את עצמנו.‬
‫פיילו ואני גמרנו. בגללו אסרו אותי.‬
‫- יכולתי למות. - הוא ידע את זה והלך לשחרר אותך‬
‫על אף שהוא ידע שייתכן שהוא לא ישוב.‬
‫ממש מתאים לו.‬
‫מנסה לשפר את ההרגשה שלו בניסיון להיות גיבור.‬
‫- פיילו המזדיין. - לפחות הוא בחיים.‬
‫הדארקאשר שלו עדיין מתפתל.‬
‫אז מה אני אמורה לעשות עכשיו? לחזור ולהוציא אותו?‬
‫לא כדאי לך להתקרב לבליקנס, לא עכשיו.‬
‫הצבא חולש על כל פינה ומחפש אחר אסירים שנמלטו.‬
‫- מה הוא עושה פה? - אני גר פה.‬
‫זה סיפור ארוך, אבל רק רגע.‬
‫אני מבולבלת. אם זה לא היה פיילו, אז איך נמלטת?‬
‫לא שמעת?‬
‫כולם כבר יודעים ברואו.‬
‫מה?‬
‫זה היה ספארס.‬
‫ספארס?‬
‫- אני עומדת להקיא. - מה? מה קרה?‬
‫היא יכולה לראות את העתיד.‬
‫היא אותו רואה מבעד לעיניו.‬
‫החזיונות שלך.‬
‫הוא עומד להרוג אותי.‬
‫תעזוב אותי.‬
‫אני לא שונא את מי שאני.‬
‫באמת? אחרי כל הדברים שהכומר הטיף לנו‬
‫על טוהרת בני האנוש‬
‫ועל הפיי החוטאים והמטונפים.‬
‫מעולם לא האמנתי בשטויות האלה.‬
‫ובכל זאת רצנו להתגייס לצבא, נכון?‬
‫והתגייסנו למשטרה, נכון?‬
‫כדי לעזור לאנשים...‬
‫לאנשים כמונו.‬
‫התכוונת, כדי לעזור לעצמנו.‬
‫קל הרבה יותר להתחבא בין שונאי קריטץ'‬
‫- כשלובשים מדים. - אני כבר לא מתחבא.‬
‫עוזר למשטרה, פוגע בפיי.‬
‫מתחבא.‬
‫עוזר למשטרה, פוגע בפיי.‬
‫מתחבא.‬
‫פוגע בפיי.‬
‫מתחבא.‬
‫עוזר למשטרה, פוגע בפיי.‬
‫למה שהוא ירצה לפגוע בך?‬
‫לא יודעת למה. אני רק יודעת שהוא יפגע.‬
‫פשוט תברחי. תברחי כל עוד נפשך בך.‬
‫- ולאן אלך? - לכל מקום.‬
‫לכל מקום חוץ מפה.‬
‫לא, חזיונות לא עובדים ככה.‬
‫זה עומד לקרות לא משנה מה אעשה.‬
‫מי אמר? מימה כלשהי?‬
‫ממתי את מאמינה למשהו שמימה אומרת?‬
‫מאז שהחזיונות שלי התחילו להתגשם, וינייט.‬
‫תשכחי מהמימות.‬
‫אני אחלץ אותך מפה.‬
‫דרך החור שחתכתי בגדר המעופפים.‬
‫שמעת את דריוס. הצבא מפקח גם על השמיים.‬
‫אנחנו נצא בלילה. נעוף נמוך.‬
‫"אנחנו"?‬
‫את ואני.‬
‫אני באה איתך.‬
‫אז את פשוט תברחי איתי כשפיילו לכוד בבליקנס?‬
‫אני רוצה לעזור לך.‬
‫את זקוקה לעזרתי. בבקשה, תני לי לעזור לך.‬
‫אני...‬
‫לא.‬
‫לא?‬
‫- לא. - אני אוהבת אותך.‬
‫את יודעת את זה.‬
‫אני יודעת שכשאת מבטיחה הבטחות כאלה, את מאמינה במה שאת אומרת.‬
‫- בוודאי. - אבל אני לא יכולה לסמוך עלייך.‬
‫אין לך מושג מה עברתי‬
‫כי תמיד יש משהו או מישהו שחשוב יותר ממני.‬
‫שטויות. אילו שטויות.‬
‫את בהלם.‬
‫כמעט נהרגת הערב,‬
‫אז כרגע, לברוח איתי נראה לך רעיון ממש טוב.‬
‫אבל את תמצאי מטרה נעלה אחרת מחר, ואחת אחרת ביום למחרת.‬
‫את תשני את דעתך, ויני, ואני לא יכולה לעבור את זה שוב. פשוט לא.‬
‫- אני מצטערת. אני פשוט... - לא, אני...‬
‫אני יודעת שכוונותייך טובות.‬
‫אבל פעם אחר פעם, את הבהרת לי מה חשוב לך.‬
‫לא אני.‬
‫כשהבנתי שעומדים להוציא להורג עובד מדינה,‬
‫עובד מדינה שלא עשה דבר חוץ מלטפח רצון טוב בין האומות שלנו,‬
‫לא יכולתי שלא להתערב.‬
‫הממשלה שלך כבר איבדה מספיק אנשים טובים.‬
‫כן. בבקשה, קבל את התנצלותי הכנה, מר מילוורת'י.‬
‫- אתה מזוכה מכל אשמה. - אז אני חופשי ללכת?‬
‫כן, באותו העניין, קיווינו‬
‫שתתקיים חקירה רצינית‬
‫של משטר האימה הקצר של ג'ונה המשוגע,‬
‫אבל בינתיים, אדוני, בכנות, אנחנו זקוקים לך.‬
‫אנחנו רוצים להזמין אותך לקחת חלק בגוף ממשלתי זמני שאנחנו...‬
‫רבותיי, תודה רבה על ההצעה הנדיבה.‬
‫אבל אם יש משהו שלמדתי מעולם הבמה,‬
‫הוא לדעת מתי לרדת ממנה.‬
‫התזמון הוא הכול. אז בהצלחה לכולכם.‬
‫סליחה על ההפרעה...‬
‫מר מילוורת'י, אני יודע מה זה לחמוק ממוות.‬
‫רב הסרן ויר, אני עייף מאוד. לא תוכל לשכנע אותי להישאר.‬
‫הבורג היא בת בריתנו העיקרית, אבל הממשלה נמצאת בכאוס נורא.‬
‫האנשים שם הם טיפשים. יריבים קטנוניים שמוכנים לקרוע זה את זה לגזרים.‬
‫אתה אדם ישר במאורת צפעים.‬
‫אתה אדם עם ראש צלול.‬
‫כן, אני מעדיף שהוא יישאר לי על הכתפיים.‬
‫אף אחד לא יאשים אותך אם תלך,‬
‫בעיקר עם כל הדיונים על פעולות תגמול.‬
‫- פעולות תגמול? - על רצח הצ'נסלור.‬
‫בני הפיי שברואו הסתירו טרוריסטים.‬
‫יהיו לכך השלכות, כמובן.‬
‫- הנחתי ששמעת. - לא. למען האמת, לא שמעתי.‬
‫מה שהיה פעם קומץ של אזרחים‬
‫שקראו ללוחמה בבני הפיי‬
‫נראה עתה כדעת הרוב.‬
‫- טוב, אני... - שמעתי‬
‫שייתכן שיחריבו את קרניבל רואו עד היסוד.‬
‫ימחקו אותה.‬
‫לא, לא ייתכן.‬
‫למרות שלממשלה שלי אין שום בעיה עקרונית עם זה,‬
‫אנחנו כבר נלחמים במלחמת אזרחים אחת.‬
‫היינו מעדיפים שבעל בריתנו העיקרי לא יתבצר במלחמה משלו.‬
‫אתה מבין מה קורה, מר מילוורת'י,‬
‫כשאנשים טובים עומדים מהצד ולא עושים דבר.‬
‫כן.‬
‫כן, אני מבין.‬
‫קח.‬
‫אם כבר מדברים על תזמון גרוע.‬
‫אני יודע שרצית להציל את וינייט.‬
‫לא היה לך שום קשר לספארס.‬
‫אפילו הסמל מבין את זה.‬
‫איך אתה יודע?‬
‫השוטרים שמהם גנבת את המדים.‬
‫חצים טבולים בליקסר.‬
‫לא רצית לפגוע בשוטרים האחרים.‬
‫אז לא הגיוני שתיקח חלק במרחץ הדמים.‬
‫תגיד את זה למפקד הכלא.‬
‫הסמל פונה למפקדי מפקד הכלא.‬
‫נצטרך את עזרתך כדי לתפוס את היצור הזה.‬
‫אפילו אם הייתי רוצה,‬
‫הוא משנה צורה, לכל הרוחות. הוא יכול להיות כל אחד.‬
‫אבל מעשי הרצח...‬
‫הם לא קשורים זה לזה. אין שום רמז.‬
‫עם כל הכבוד, המפקח,‬
‫אני חושב שאתה טועה.‬
‫תחשוב על זה. גופת הלוטננט שנרצח‬
‫הונחה שם באופן שהפנה אצבע מאשימה לפיקס.‬
‫ואז שני חברי ה"בלאק רייבן" הונחו‬
‫באופן שהפנה אצבע מאשימה בחזרה לבורג.‬
‫ואמש, הצ'נסלור שונא-הפיי שלנו נרצח,‬
‫ופיי אסירים כעוסים יצאו במטרה לזרוע הרס.‬
‫כאילו כל מעשה רצח נועד לגרום לסכסוך בין בני האנוש לבין הפיי.‬
‫ראיתי ספארסים נשרפים חיים, בריק,‬
‫במלחמה שבה בני האנוש‬
‫קרעו את המולדת שלהם לגזרים והרוויחו מכך.‬
‫מה הפלא שהם רוצים להרוג אותנו?‬
‫תנמיך את הקול. היצור המפלצתי הוציא לצ'נסלור את המעיים.‬
‫הוא המפלצת האמיתית.‬
‫הוא וכל דומיו‬
‫שמדכאים את הפיי.‬
‫כמוני.‬
‫למה אתה אומר דבר כזה?‬
‫תעשה לי טובה, בריק.‬
‫תעוף מפה.‬
‫שומר!‬
‫תודה.‬
‫אתה רוצה לומר משהו?‬
‫אני רק תוהה מה אנשים רואים בך.‬
‫- מי? - כל מי שאני אוהב.‬
‫אתה מתכוון לפיילו.‬
‫אלא אם כן אתה וטורמלין חברים עכשיו.‬
‫היא נחמדה אליי. לא הרבה אנשים היו נחמדים אליי.‬
‫מעניין למה.‬
‫הרסת לפיילו את החיים.‬
‫המסכן ויתר על הכול למענך.‬
‫את תהרסי גם לה את החיים?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫זה ביני לבינה.‬
‫כן.‬
‫את צודקת.‬
‫סליחה.‬
‫איך הנזיד?‬
‫תמיד אהבתי את הבישולים של טורמלין.‬
‫בין שאר הדברים, כמובן.‬
‫למעשה, אני הכנתי אותו.‬
‫את אוהבת מורוקים?‬
‫תירגעי.‬
‫סתם צחקתי.‬
‫היא צריכה לעזוב, דריוס.‬
‫אם באמת אכפת לך ממנה, תעזור לי.‬
‫יש לנו אורחים.‬
‫חזרתם לסיבוב נוסף, אה?‬
‫לא באנו אליך, מורוק.‬
‫קיין.‬
‫ויני.‬
‫תודה לאלים. באנו להציל אותך.‬
‫- טיפש. - את מראה מלבב.‬
‫איך נמלטתם?‬
‫השומרים תפסו אותנו, אבל הם התחילו להילחם באסירים אחרים,‬
‫והייתה לי הזדמנות.‬
‫- אבל פיילו... - פיילו לא עף.‬
‫- אז היית חייב לנטוש אותו? - ממש טרגדיה.‬
‫- מצטער. - משטרה!‬
‫אוי לא!‬
‫לעזאזל!‬
‫ויני, הכול השתנה.‬
‫האסירים שנמלטו, הם לא התבטלו.‬
‫יש תוכניות, ויני, גדולות.‬
‫לא פה.‬
‫המורוק יכול לשמוע אותנו. ייתכן שהוא לא היחיד.‬
‫הזזנו את המחבוא. בואי.‬
‫- אני... - מה קרה?‬
‫נראה לי שאני גמרתי.‬
‫מה זאת אומרת, לעזאזל?‬
‫עם כל המאבק, עם כל זה... אני כבר לא מסוגלת.‬
‫- היא השתגעה. - ויני.‬
‫זה הרגע שלו חיכינו.‬
‫- אנחנו עומדים לקרוע את הרשת. - יופי.‬
‫ואני באמת מקווה שתקרעו אותה. אני פשוט...‬
‫- תצטרכו לעשות את זה בלעדיי. - למה?‬
‫- יש לך משהו חשוב יותר לעשות? - הבטחתי משהו למישהי.‬
‫ויני, את הכי טובה בינינו.‬
‫את צריכה להשתתף במה שעומד לקרות.‬
‫אני בחוץ. אני מצטערת.‬
‫כן, גם אנחנו מצטערים.‬
‫זה נכון?‬
‫שלחת אותם מפה?‬
‫את הכי חשובה לי.‬
‫אז נוכל להוציא אותך מפה, בבקשה?‬
‫בבקשה?‬
‫- כן? - כן.‬
‫- טוב. - יש!‬
‫תעמוד.‬
‫חזרת לעוד?‬
‫רייקרופט פילוסטרייט,‬
‫אתה תועבר למעצר בחסות המשטרה בתנאי אחד,‬
‫תעזור לנו לתפוס את המפלצת הקריטץ' ההיא.‬
‫או שתישאר להירקב פה.‬
‫המפלצת הקריטץ'.‬
‫תשקר להם.‬
‫תגיד להם מה שהם רוצים לשמוע.‬
‫רק תוציא אותנו מפה, לעזאזל.‬
‫מה אתה מחליט, פילוסטרייט?‬
‫בסדר.‬
‫אני אעזור לכם.‬
‫תרגום כתוביות: עדיאלה דיוויס‬
‫בקרת כתוביות ‬