У ПОПЕРЕДНІХ СЕРІЯХ
Послухайте.
Віками батьківщина фей залишалася вільною,
поки не прибули імперії людей.
Посеред цього конфлікту
дві душі знайшли несподіване кохання.
Це та піксі, про яку ти думав.
Не я один зберігаю таємницю, так?
Вона помре за тебе.
Вона кохає тебе.
Я знала, що буде.
Якщо кохаєш її,
не давай їй такого вибору.
СІМ РОКІВ ПО ТОМУ
- Куди, інспекторе? - У Роу.
На волі розгулює вбивця.
Жінки, що знайшли її, кажуть, що це Ешлінг Керель.
Її забрало жахливе зло. Ні людина, ні фея.
Прокляття, та що вам до цього?
Що за дивна симпатія до цих істот?
Ти не мусиш приходити щодня.
Замість тебе за ґратами міг опинитись я.
Даріусе!
Як ти?
Усе добре.
Добре.
Я весь твій.
Ім'я.
Віньєт. Віньєт Стоунмосс.
Турмалін!
- Боги, ти не знаєш? - Не знаю що?
Ти живий.
Я не хотів тебе кривдити.
Ти мене знищив.
Я не повернусь у той дім.
Тут ти працювати не даєш. Куди мені йти?
Вони кличуть себе «Чорний ворон».
Закони цього міста не для нас.
Вони нас не захищають.
Скажіть, що робити, і я зроблю.
Я ніколи не пробачу собі, якщо ці «Чорні ворони» тебе вб'ють.
Де ти був? Хоча б не в Карнівал Роу?
- Звісно, ні. - Ти син канцлера, Джона.
Не давай батьковим ворогам зброю проти нього.
- Хто це? - Дочка Лонгербейна, Софі.
Велика лють зріє в цьому місті.
Містянам це набридло.
Ти Джона Брейкспір.
Гадаю, було неминуче, що наші шляхи колись перетнуться.
Мене найняли тебе навчати.
Я подвою те, що вам платять.
Не думай, що можеш заплатити мені
за брехню.
Господар будинку вийде до нас?
Я господар.
Я подумала, що вас
не запрошують у місцеве товариство.
І ви побачили шанс для угоди.
Має бути межа того, що він може попросити!
Звичайно.
Ви не схожі на тих,
кого я зустрічала, містере Агреус.
Вимітайся з ліжка.
- Імоджен, що ти робиш? - Треба йти.
Нам дають сигнал.
Ігноруйте їх. Нехай женуться, якщо хочуть.
- Який курс нам обрати? - Кудись далеко.
Я знаю, хто ти.
Вона все ще жива?
Час спливає. Біжи.
Твої шрами.
Ти наполовину фей.
- Досі не віриться. Напівкровка? - Просто під нашим носом.
Заарештуй його.
Райкрофте Філострат,
вас заарештовано.
Ти часом думаєш про Тірнанок?
Постійно.
Я не мав тебе лишати.
Чекайте.
Я не вбивав свою матір. Я навіть не знав, хто вона.
Але можу розпитати тебе, батьку.
Ти не Крік.
Я вирішив, що мені більше не потрібен учитель.
Я зрозумів, сер.
Але мені потрібна чесна людина.
Сер?
Спеціальний радник канцлера.
Дякую.
Шановна лідерко опозиції,
постанете поруч зі мною?
Я постану.
- Повертайтеся на Роу. - Чому це?
Усіх нелюдів повертають на Роу.
Це просто нелюдка. Йди.
Я нелюд.
Ти це чув?
Так. Що це?
Я не знаю.
Щось рухається.
Розслабся.
Просто голуби, друже.
Ну ж бо.
Гаразд!
Замовкніть уже в натовпі.
Ваш дядько Боз приготував дещо особливе для вас сьогодні.
Хто хоче побачити, як клятий поліцай отримує те, на що заслужив?
Я даю вам
Райкрофта Філострата!
Пішов ти, ти клятий поліцай!
Але стійте, трішки зачекайте.
Наші чемпіони тут потомилися.
Нечесно змушувати їх битися з поліцаєм
самих, чи не так?
Чорт забирай, трау? Так ми не домовлялися.
Ні.
Та загалом це в межах правил.
А вони тебе стосуються, поліцаю.
Як почуваєшся слабким, можеш відмовитися.
Ну ж бо. Що ти вирішив?
Бійка чи втеча?
Бійка!
Віньєт!
Усе гаразд?
Тоді вперед.
Стій, не рухайся.
От лайно!
Клятий напівкровка.
Сюди! Швидше!
Це «Чорний Ворон».
Маємо її спинити.
Не дайте їй піти. Застрельте її.
АПТЕЧНІ ПОСТАВКИ ДЛЯ ЛІКАРНЯНОГО ВІДДІЛЕННЯ АРМІЇ БУРГЕ
Там їх іще більше.
Візьми стільки, скільки зможеш.
Перевір наступний вагон!
Клята нелюдка!
- Боягузливий малий шмат лайна. - Ні.
- Хотів застрелити мене у спину. - Домовилися — без убивств.
Федро.
Роздери його, Гізо!
Чорт.
Клятий покидьок!
Ти заплатиш.
Угода є угода.
Ми ставили не гроші.
Бери гульдени й вали.
У нас була угода.
Угода така: якщо виграю, ти зробиш мені послугу.
Особливу послугу.
Чи Боз Гайдос тепер нехтує своїми угодами?
Гаразд. Шоу скінчилося.
Філострат переможець,
а я вшаную нашу угоду.
Угода є угода.
Завтра опівдні, колишній інспекторе.
КАРНІВАЛ РОУ
Не ворушися.
Що зробить Далія, коли дізнається, що ми пішли в рейд без її дозволу?
Не знаю. Я дбала про те, щоб не померти.
Їй не сподобається.
Мені начхати, що подобається Далії.
Людям боляче, їм потрібні ліки. У нас вони є.
Хоче здійняти галас — під три чорти її.
Так. Ми вчинили правильно.
Вона зрозуміє.
Дякую.
Я їй віднесу.
Маю повертатися.
Вибач, я...
Вибач.
Гарна робота сьогодні, дівчинко.
Недостатньо.
Кілька пакетів анодину не вилікують бас-дуб.
Та полегшать їхні страждання.
На сьогодні цього досить.
Скільки ще їх надійшло?
П'ятеро відучора.
Вам, піксі, важко дається ця хвороба, так?
Ми маємо літати,
а не валятися в лайні, як безкрилі.
Я не про вас.
Це маленьке милосердя, що хвороба торкається лише вашого народу.
Якби страждали фавни, ви б піклувалися про нас. Я знаю.
- Ні... - Ну ж бо.
Бідні душі.
Вона його обрана?
Кейн і Уна обрали одне одного разом із трьома іншими.
Місяць тому п'ятеро говорили про те, скільки у них буде дітей.
Ти така скалка в моїй дупі, знаєш?
Зараз їх лишилося двоє.
Якщо Уна піде, Кейн лишиться сам.
Я чула, ви трохи політали минулої ночі.
Як справи?
Добре.
От тільки мої друзі йдуть на рейди без мене.
Скоро. Коли стане краще.
Гаразд.
Тут понуро.
Лежиш, нічого не робиш.
Вона їх не хоче.
Що? Чому?
Бо, якщо ти забула, я з «Чорного Ворона»,
тож можу витримати трохи болю,
коли навколо мало ліків.
Навряд чи мені тут найгірше. Усе буде гаразд.
І якщо хтось із вас скаже щось про мою мужність,
муситиму вас ударити.
Люба, будь милосердною.
У нас була довга ніч. Ми пограбували потяг.
Гаразд, я залишу вас.
На трохи.
З тобою все гаразд?
Кілька подряпин, ото й усе.
Але тобі гірше. Поглянь на себе.
Отримав те, чого хотів.
Якби Даріус знав, що ти для нього робиш...
Я його боржник.
А тоді покінчиш із бійками?
Якщо Боз дотримає слова.
Ви дістали ліки?
То ми обоє впоралися.
Ліків не вистачить і на тиждень.
І за два дні буде ще один потяг із запасами.
Вони будуть готові до нової спроби. Я не схвалюю.
Скільки піксі прийшло сюди, бо я сказала їм, що в Бурге безпечно?
Світ розпадається на частини,
я не можу просто сидіти вдома, склавши руки.
Я знаю.
Добре.
А зараз, якщо ти не проти, я піду до ванної.
Так, я нічого не хотів казати, але...
Дідько. Тобі вона потрібна більше, ніж мені.
- Так, можливо. - Справді. Ти смердиш.
- Уперед, купайся. - Дами вперед.
Ці крила самі себе не помиють.
ВІСНИК БУРГЕ ЕКОНОМІЧНИЙ СПАД ПОСИЛЮЄТЬСЯ
Друзі.
Ви прийшли сюди, щоб побачити, як вершиться правосуддя.
Так, правосуддя!
Я стою перед вами
не тільки як ваш канцлер, але й як син у скорботі.
Ось фавни, які вбили Абсалома та Пайеті Брейкспірів.
Моїх батьків.
Мій батько був видатним чоловіком.
Щедрим і цивілізованим.
Як багато хто з нас,
він запросив нелюдів-біженців у своє місто.
Навіть у свій дім.
Він дав їм їжу, роботу та прихисток.
Він вірив у базову гідність кожної живої істоти.
І за його милість йому відплатили
зрадою та вбивством.
Крикливий віслюк!
Ці нелюди-екстремісти забрали в мене батька й матір.
Та у вас вони забрали дещо більше.
Вони забрали вашого канцлера.
Видатного лідера.
І його дружину —
мою матір,
ніжне серце нашої нації.
Як я міг убити твою матір?
- Я був у в'язниці! - Вона нікому не нашкодила.
- Ти знаєш, що це неправда! - Її вбили. Жорстоко.
Таємний, відкрийся своїм слугам.
І тільки Мученику відомо, що зробили з її тілом.
Я навіть не зміг поховати її з миром.
Як син у скорботі,
як син свого батька,
я інстинктивно намагаюся зрозуміти.
Відповісти на дикість милосердям.
Змилосердься, прошу!
Але як канцлер я маю обов'язок дотримуватися закону.
Щоб захистити нашу дорогоцінну націю.
Щоб донести послання будь-якому нелюду, який думає про бунт.
Ти досі розважаєшся в Роу?
Ми — нація під ударом зсередини та ззовні!
Агов! Розкажи їм про піксі, з якою ти спиш...
Вони крадуть наших жінок!
Батько прощав
і це коштувало йому життя.
Його син не повторить його помилок.
Многая літа канцлеру!
- Многая літа канцлеру! - Многая літа канцлеру!
Канцлере, на хвильку, якщо можна.
Що там, містере Мілворті?
Сильні слова.
Ваш батько б...
Ну.
Мені цікаво, чи мали ви час обдумати
нашу вчорашню розмову.
Ні, я не мав часу.
Посол Пакту прибуває завтра.
Терористи-нелюди щодня сміливіші.
Банда щойно пограбувала вантажний поїзд. Я не спав тижнями,
а тепер наказую відрізати голови в надії донести послання.
- Я не в настрої для ще однієї лекції. - Не лекції.
Я просто хочу повідомити вам, що домовленості були...
Годі. Я не їхатиму ні з яким офіційним візитом у Роу.
Попри всю повагу, охорона вже кілька тижнів працює без перепочинку.
Тож короткий візит канцлера
підняв би бойовий дух.
Звісно, містере Мілворті, я не такий розумний хлопець, як ви.
Та якби я був розумним,
я б подумав, чи не хитруєте ви, щоб затягнути мене в Роу,
щоб я побачив тамтешні умови сам
і, може, навіть був би зворушений і змінив думку.
Ні. Це було б абсурдно.
Немає ніяких намірів...
- Ні? - Ні.
Добре.
Якщо є проблема з бойовим духом,
давайте людям подвійні порції бренді.
ГОТЕЛЬ ТЕТТЕРБІ
Турмалін.
Як ти?
Так, добре.
Ще є трохи заощаджень, тож, знаєш, упораюся.
І схоже, ти знайшла нову роботу.
Поруч зі старою.
Навчаю малих читати. Платять небагато.
Та що ти вдієш з усіма дурнями по той бік стіни.
Цікаво, чи не сумують вони за нами.
Дрочилки.
Дрочилки — саме те слово.
Перепрошую. Вибачте. Ви...
Що це таке?
Це подарунок.
Подарунок від канцлера добрим людям Роу.
Це огидно. Ви не можете приходити...
Не можемо? Не кажи мені, що я можу, нелюде.
Прошу.
Офіцере, наші діти не мусять цього бачити.
Так, дамочко, якщо маєте скарги,
якщо хтось із вас має скарги,
можете піти й поговорити з ним про це.
Лонгербейн.
Нам досі наказує дівча, Марлоу.
Я цього не витримаю.
Минуло три місяці, як Лонгербейн пішов до Мученика.
Вона якраз вийде з жалоби до виборів керівництва.
- Побачиш. - Це точно.
Хочеш сам на цю посаду?
Якщо молодий Брейкспір своїми діями не зруйнує все раніше.
Хтось має його спинити.
Хтось, хто візьме все в руки.
Загалом кажучи, політика — чоловіча справа.
Зарюмсана мала буде, певно, рада повернутися до своїх ляльок.
Канцлере, я мушу наполягати, щоб ми обговорили нові тарифи.
Наші порти не витримують додаткового оподаткування.
Можна мені хвилинку з лідеркою опозиції?
Вам не потрібен компаньйон?
Здається, вона може вдарити вас своєю сумочкою.
Дякую, Вайнтраут. Я впораюся.
Ти блискуче впорався.
І нечесно.
Ці фавни не вбивали моїх батьків.
Ну, але вони мали намір.
Це було брудно, Софі.
Почуваюся свинею.
Це була демонстрація сили.
Рішуча.
І дуже вчасна.
Посол Пакту буде тут завтра,
і вже ходять чутки між обома нашими партіями.
Чутки?
Ніхто з нас не в безпеці, Джоно. Ти це знаєш.
Ми успадкували свої місця, а не владу.
Як тільки мине жалоба,
моя партія кине виклик моєму лідерству.
Як і твоя.
Можливо, так і має бути.
Я ніколи про таке не просив.
Ти віриш, що можеш стати визначнішим чоловіком, ніж твій батько?
Я вірю.
Я не мав казати тобі про це кляте пророцтво.
До того ж я й не його син насправді.
Абсалом Брейкспір був твоїм батьком в усіх важливих сенсах...
Ти кажеш, як моя мати!
У тобі є велич, Джоно.
Я її бачу.
І всі вони побачать.
Коли ти будеш готовий.
Рухайся.
Перепрошую, сер.
Людина канцлера. Дозволь йому пройти.
Дякую.
Дозволь допомогти.
Дякую.
Уставай. Отак.
Вітаю.
Містере Еродан. Радий вас знову бачити.
Ні!
Тату! Тату, прошу.
Прошу! Ні!
- Відпустіть. - Знаю. Мені шкода.
Тату. Ні.
Філо...
- Він не приїде. - Я намагався.
Якби він міг на власні очі побачити шкоду, завдану його політикою...
Чи він раптово передумав?
Трохи запізно для цього.
Твій напівкровний брат досі здатен чинити добро.
Якби я не знав правду, то подумав би, що він тобі подобається.
Люди змінюються, Філо, і я досі маю надії щодо нього.
Ні. Ми маємо щось зробити.
Так. Ну, і що ти маєш на думці?
Він у справі тільки тому, що він — старший син Брейкспіра, так?
Але це не так.
Бо це я.
Ти ж не оприлюдниш це?
Ти божевільний. Ніхто тобі не повірить.
Вони ніколи не оберуть байстрюка-напівпіксі канцлером.
Звісно.
Але скандал його знищить.
- Наступний не зможе бути гіршим. - Я б не розраховував.
Викрити себе — це самогубство, Філо.
Це божевілля. Це...
Гаразд.
Ти вирішив, як ти це зробиш?
Відкритий для порад.
Є тільки один варіант, як оприлюднити це на правильну публіку.
Мученик.
Буде державний бенкет на честь посла Пакту.
- Коли? - Завтра.
Допоможеш?
Не хочу тобі проблем через мене.
У мене вже проблеми.
Але так я хоч обираю, які саме проблеми мати.
Отже, завтра.
Ось ти де!
Ти просто маєш торкнутися дверей.
Чому ти так боїшся?
Я не боюся.
То зроби це.
Ні.
Зроби це.
Я йду додому до дружини.
Я твоя дружина, дурню.
То де ти була?
Справи. А тобі що?
Ну, Далії немає.
Інші хочуть вшанувати тебе. Гарний звичай.
Та йди ти.
Потяг зробив нас героями, і це була твоя ідея.
Ти на це заслужила.
Я? На гарний звичай?
Далія цього не дозволила б.
Ну, як я сказав, її немає.
А коли це буде зроблено, не буде шляху назад.
То ти хочеш нашої пошани чи ні?
Ще раз зробиш щось у мене за спиною, я підріжу тобі крила, мала сучко.
Тільки спробуй.
- Не ворушися. - Боляче.
Таке буває, коли приєднуєшся до «Чорного Ворона». Тебе не змушували.
Ти мене представила.
Так, бо ти попросила.
Цікавий спосіб вшанування, ні? Ритуальні тортури.
Утім, якщо таке їхнє уявлення про гарний час, я не засуджую їх.
Засуджуєш.
Гаразд, можливо, трішки.
А як ти уявляєш зараз гарний час?
Тобто...
я ніби не бачила тебе вічність.
У тебе було таке...
зле відчуття, ніби щось дуже погане має статися?
Так, як-от що Філо зі мною зробить, коли побачить це.
Так, точно.
Вибач. Я не хотіла бути паскудою.
Ну ж бо, то що там?
Ти знаєш. Твої звичні приреченість, морок і внутрішні муки.
Готово.
Усе гаразд?
Зі мною?
Цілковито.
От тільки ти забула, що я читаю тебе, мов книгу.
Тож скажи, що не так, бо я хвилюватимуся.
Не я грабую потяги,
тож, може, тобі б хвилюватися за себе.
Ще по одній?
Для мене вже пізно. Може, іншого разу.
Бувай.
Андерс! Ходи сюди!
Гаразд, іду.
Що з тобою таке?
- Перепрошую? Що? - Мій кіт!
Нащо ти це зробила?
Я не...
- Що за чорт? - Райкрофт Філострат?
- Так. - Підеш із нами.
І яке звинувачення?
Ти клятий нелюд.
Відчиніть ворота.
Дякую, хлопці.
Можете йти.
Радий зустрічі.
Інспекторе.
Вибач за грубість.
Ні... Ти мене знаєш, Бервіку.
Я люблю сюрпризи.
Чорт забирай, не вірю.
Ти геть здурів?
Перепрошую.
Ти брудний любитель нелюдів.
Завжди радий зустрічі, хлопці.
То до чого це все?
У нас тут труднощі. Думав, ти допоможеш.
Із чим?
Ну, це новенький.
Колючий дріт.
Летючий дріт.
Яким вони оточили Роу.
Жертва — лейтенант Андерс із п'ятої інженерної.
- Чув про нього? - А мав?
Він був у транспортному потязі, який пограбували минулої ночі.
Та ну.
Хто б це не був, він мав запам'ятати його лице
й повернутися, щоб закінчити роботу.
І тільки один вид нелюдів міг підняти його туди.
Думаєте, це робота піксі?
Або «Чорного Ворона», якщо точніше.
А чия ще?
Вони знущаються над нами. Сміються нам в лице.
Можливо. Навіть дуже.
Але навіщо?
Ти колишній інспектор. То й скажи мені.
То в чому суть? Нащо приводити мене сюди?
Ніякої суті. Тебе вигнали через те, хто ти є.
Але я вважаю, що ти чудовий інспектор.
Кращий із тих, з ким я працював.
Тільки це й має значення. Для мене.
Якби я став донощиком,
то як довго протримався б у Роу?
Чув, ти вмієш постояти за себе.
Ти носив цю форму.
Вибач, Бервіку.
У нього дружина та двоє дітей.
Не можу допомогти.
Якщо ми не знайдемо, хто це зробив, армія вбиватиме в Роу.
І я їх не зможу спинити.
З яких пір ти дбаєш про фей?
Відтоді, як ним став дехто мені важливий.
Прокляття. Ти, певно, жартуєш?
Що він робить тут?
Він — єдині очі й вуха, які ми маємо по той бік стіни.
«Ми»? Він клятий нелюд.
- Він один із нас. - Чорт, та ніколи не був.
Ти божевільний, якщо випускаєш його із загону.
- Стережися. - Домбі.
Досі шануєш форму, як бачу.
Тихо.
Він може допомогти впіймати винного.
Ідіть сюди. Сюди!
Киньте цього нелюда туди, де йому місце.
Ходімо, пішли.
Усе тихо
Усе добре
Не бійся темряви ночі
Ти не спиш на самоті
Я тут до світанку
Езро?
Нерозділене кохання ріже
Значно гостріше за ніж
У наші серця вливається кров
Наступного чарівного життя
Агреусе!
Усе добре, люба сестро?
Вибач. Я тебе штурхнув?
Ні.
- Усе гаразд? - Так. Усе добре.
Мені одягнути сьогодні рожеву чи зелену сукню?
Міс Імоджен, прошу.
Агреусе, не метушися. Ти вже бачив мою білизну.
Ну, я бачив, але команда — ще ні.
Що буде, якщо зайде наш стюард?
Я тобі більше подобаюся в рожевому чи зеленому?
Ти подобаєшся...
у чомусь новому.
Твій гардероб трохи зносився, люба.
Мені байдуже.
Коли пришвартуємося,
я замовлю тобі новий гардероб.
Знайдемо найкращу швачку. Усе, чого забажаєш.
- Я не хочу бути розпещеною. - А я хочу тебе розпещувати.
Має значення не сукня.
А те, хто її з мене знімає.
Цими днями, міс Імоджен,
маємо зайти в порт.
Ми були в чотирьох портах.
- І не виходили на землю. - Нам і не треба.
Нам приносять усе на наші човни.
Окрім нашої гідності.
Імоджен...
Я втомлююся ховатися.
Я бачу.
- Так? - Так.
Бо от що бачу я. Ти гарна панянка, а я багатий чоловік.
Ми маємо право збудувати спільний дім.
Справжній дім, де я зможу тебе розпещувати.
Ми можемо жити, де захочеш. Скажи, і ми туди попливемо.
Усе чудово вийде.
Мабуть, чудово, коли ми самі.
Тебе так сильно турбують думки незнайомців?
Ні! Ні, але просто...
У нас тут усе просто й це мені подобається.
- У тебе немає служниці. - Байдуже.
- Мій одяг у плямах. - Байдуже.
У хлібі довгоносики.
Але ми тут вільні, Агреусе.
Це так, наче все життя я жила в якомусь...
лабіринті,
оточена стінами, яких не бачила...
поки одного дня не пройшла крізь них.
Ми можемо ще трохи побути в морі?
Ще трохи.
Скільки захочеш.
Вічно, якщо ти цього хочеш.
А тепер...
поснідаємо?
Так.
І хай згинуть довгоносики.
Підніміть щоглу!
Що відбувається?
Капітане.
Мученику.
Маркування дивне.
Або це дредноут Пакту, або я трау.
Судно Пакту так далеко?
Містере Астрайон. Вони сигналізують, щоб ми слідували.
- Можемо втекти від них? - Вони вдвічі швидші.
Летить!
Змінити курс і йти за ними, сер?
Переклад субтитрів: Альбіна Саженюк
Творчий керівник Данило Качмарський