KARNEVALSGATA
Følg meg
Jeg skal dit
Mot Pakt-dritten
Skal vi kjempe
Gjøre fremskritt
Og holde fast
Det er den vanskelige veien
Men det finnes ingen annen
For vi er soldater fra Burgue
Fra Burgue!
Omgitt av ære
Kamerater for alltid
Evige brødre
Fra Burgue
Ser du noe?
Sir?
Ja, det er stedet.
La vognene være igjen, vi går opp!
Stans vognene.
Vis flagget.
Vi er burgiskmenn!
Vi kommer i fred!
Ifølge vilkårene i Tain-traktaten mellom deres stolte kongerike
og Den burgiske republikken
er denne eiendommen herved rekvirert av de 13. Lysdragonene
til bruk i forsvaret av dette området.
Telegrafen som krysser ikke langt herfra,
knytter High Bresail til fronten,
og er viktig for krigsinnsatsen.
Vi har fått i oppdrag å beskytte den.
Dette er et hellig sted.
Oppfør dere i henhold til det.
Sersjant Philostrate.
Jeg liker ikke dette.
Dette stedet er fullt av hjørner og skygger.
Søk gjennom bygningene og områdene.
Se etter skjulesteder, feller, våpen.
Våpen, sir?
Vi må være sikre på
at dette mimaklosteret ikke er infiltrert av alvegeriljasoldater.
Dette er flyktninger, sir.
Ikke geriljasoldater.
Vi vet ikke hva de er, sersjant.
Pakt-alver ser ut som våre alver, gjør de ikke?
Jeg vil ikke ha en gjentakelse av det som skjedde ved Fort Tarlington.
Vi mistet mange gode menn den dagen.
Samme rutine som vanlig?
Sende en tropp, jobbe i par?
Nei. Best vi er diskré.
Kan du ikke ta en titt rundt boligene?
Jeg skal undersøke området.
Vær vennlig, greit?
Rolig.
Rolig nå.
Og hvem er så du?
Jeg har sverget å ta vare på dette hellige biblioteket,
og du er en inntrenger.
Det beklager jeg, frøken.
Om du legger vekk kniven din, skal jeg gå videre.
Så du kan pile tilbake til kommandanten og rapportere dette stedet?
Jeg forsikrer deg om at kommandanten ikke er interessert i bøker.
Det er bøker i dette rommet
som er eldre enn de første ordene den idiotiske rasen din ytret.
Og jeg bruker gjerne hele dagen på å vaske blodet ditt fra gulvet her
før jeg ser dem pakket ned for å bli stirret på
i et jævla burgisk museum.
Du trenger ikke bekymre deg, frøken, jeg skal ikke si noe.
Jeg lover.
Og hvorfor skulle jeg stole på deg?
Det er enten det
eller drepe meg,
og risikere at kommandantene mine finner dette stedet når de leter etter liket.
Hva heter du?
Rycroft Philostrate.
-Og du er? -Det siste ansiktet du får se
om du bryter løftet ditt.
Nå kom deg til helvete ut.
Føler dere blikkene deres?
Dette jævla stedet.
Guds renneløkke, trodde aldri jeg kom til å savne High Bresail.
Hele den byen stinket som en piskies armhule.
Ja. De hadde i det minste horer.
Bligh, finnes det noen dyr du ikke ville knullet?
Klart, Crabbe, mora di.
Funnet noe bekymringsverdig?
Ikke jeg heller.
Tror du han vil holde løftet sitt?
Han er faan-troigh.
Man vet aldri med dem.
Hold øye med ham.
Ja vel, mima.
MÅNENS KONGERIKER
Hva skjedde?
Linjen er nede.
Jeg red ut for å sjekke. Den røyk over kløfta.
Røyk den, eller ble den skåret over?
Hva? Tror du det er en felle?
Jeg vet ikke at det ikke er det.
La oss sette sammen en reparasjonstropp.
Den kløfta er over 200 meter bred.
Vi har ikke utstyret til å trekke en ny linje over.
En alv kan gjøre det.
Har du noen i tankene?
Faktisk...
...har jeg det.
Alt klart.
Kom igjen. Jeg vil ikke være her noe lenger enn du vil.
Du vet du kan gå videre.
Dra om du vil.
Dra?
Du har gjort det vi ba om. Fly hjem. Du trenger ikke bekymre deg.
Jeg må bekymre meg.
Det er jobben min å bekymre meg for det stedet.
Jeg skal ikke si noe til noen.
Jeg liker bøker.
Er den for barn?
Det er en vitenskapelig romanse.
Stiver-roman. Månens kongeriker.
Hva handler den om?
En utstøtt oppfinner
reiser til månen
og forelsker seg i en måneprinsesse.
Det er uten tvil det sprøeste jeg noensinne har hørt.
Det er faktisk ganske velbegrunnet.
Hvordan er det velbegrunnet?
Hvordan kommer man seg egentlig til månen?
Vil du låne den?
Nei.
Jeg er bare nysgjerrig.
Vel,
han lager en forseglet kapsel og en enorm kanon
til å skyte den
utenfor stratosfæren.
Det er latterlig.
Og han bare finner folk der oppe,
som bor på månen?
Kom igjen, ta den. Jeg har lest den.
Mange ganger.
Den er mye bedre enn å høre på meg forklare den.
Vignette.
Unnskyld?
Navnet mitt.
Jeg heter Vignette.
-Er det ulver her omkring? -Nei.
Hei! Rolig!
Bli her. Det er en ordre!
Darius!
Alt bra?
Jeg har det bra.
Det er mye blod.
-Det er ikke mitt. -Er du sikker?
Jeg har det bra.
Jeg tok en.
Den er død.
Hva faen?
Vi fant disse på åskammen.
Jeg hadde hørt rykter blant mennene.
Det er vanskelig å tro
at Pakten...
...infiserer soldatene sine med ulveforbannelsen
og gjør dem til monstre.
Men månen er ikke full.
En slags katalysator.
Setter i gang forvandlingen.
Ble noen bitt?
Ingen som overlevde.
Er det ingenting Pakten ikke vil synke til
for å ta dette landet og rikdommen her?
Greit, du kan gå.
Ja!
MILITÆRTELEGRAFER
Hei.
Forsiktig. Det er langt ned.
Ja, ikke sant?
Hva synes du om den?
Boka?
Jeg er ferdig med den.
Og?
Den er usedvanlig.
Først virket den som en pussig, liten, kolonialistisk fantasi.
En tapper menneskelig utforsker forfører en lokal prinsesse.
Så drar han, og 20 år har gått.
Og du finner ut at fortelleren faktisk er...
Datteren som forteller historien.
Og hun bruker hele andre halvdelen på å lete etter faren sin.
Genialt, ikke sant? Og slutten...
Herregud.
Jeg storgråt.
Jeg er så glad for at du likte den.
Jeg elsket den.
Det gjorde jeg virkelig.
Behold den.
Nei, det kan jeg ikke.
Det er yndlingsboken din.
Jeg kan skaffe en ny i Burgue.
Hvor skal du finne en?
Jeg insisterer.
Til biblioteket ditt.
Jeg kan ikke få takket deg nok.
Vil du se det?
-Se hva? -Biblioteket.
Ordentlig, mener jeg.
Dette er det største biblioteket i kongeriket Anoun.
Ja vel.
Er det et rom til der bøkene oppbevares?
Dere faan-troigh er så merkelige.
Dere tenker bare i to dimensjoner.
Hvor mange bøker er det her?
Jeg vet ikke.
Jeg tror ikke noen har telt dem.
Hellige skrifter. Kart.
Vitenskap og forskning.
Historie helt tilbake til Kråkenes dronning.
Det er en jeg ville vise deg, jeg la merke til at du så på den.
Ja vel?
Hva var det?
Det er et 700 år gammelt illustrert manuskript.
Det forteller historien om det første mennesket i Tirnanoc.
Her er det.
Han var en utforsker ved navn Isen som hadde blitt skylt i land etter en storm
og ble tatt med til dronning Aradis,
som ble fascinert av ham.
Han ble som en gjest ved hoffet hennes ganske lenge, og så...
...vel, de forelsket seg dypt.
-Det ser jeg. -Dette er ingenting.
Noen av disse bøkene har sider som ville fått en alvematros til å rødme.
Hva er dette? Dro han bare fra henne?
Ja.
Dessverre lengtet Isen hjem, så han bygget et skip og dro.
Ingen vet om han kom tilbake, men han etterlot seg noe.
De fikk et barn sammen.
En sønn.
En halvblods.
Han var en mystisk person.
Brukte livet sitt på å lete etter faren.
Det ligner på boken min.
Det syntes jeg også.
Det kan være en tilfeldighet,
men kanskje Isen fant veien hjem og tok med seg fortellingen.
Eller kanskje forfatteren av boken min...
...hørte fortellingen som barn av alvebarnepiken sin.
Nettopp.
Jeg liker å tro at det i det minste er en forbindelse.
Hvorfor?
Jeg liker tanken på at en historie som denne kan krysse verden
og finne veien tilbake flere århundrer senere,
endret av utallige gjenfortellinger,
men fortsatt kjent.
Som om den vil fortelle oss noe.
At kanskje...
...vi ikke er så ulike.
Det er Fort Sovereign.
De ble bombardert.
Pakten, så langt nord?
De har rykket fremover hver dag.
Utallige såret.
De trenger blod,
alle sorter.
De ber alle enheter om donasjoner.
Fort Sovereign er over 500 kilometer unna.
Synd vi ikke kan hjelpe.
Blodet vårt er kanskje ikke nyttig for de sårede, men vingene våre kan hjelpe.
Vi kan få hjelp dit på få timer.
Greit.
Hør etter!
Jeg trenger hver eneste føre mann her nå!
Vi må få blod til fronten!
Ja, sir!
-Tilkall Mayweather! -Ja, sir!
Klargjør førstehjelpstasjonen.
Den representerer etternavnet mitt.
Stonemoss.
Og denne?
Året jeg ble født.
Som er?
Nei. Det er hemmelig.
Hva med denne?
Det er den ei jente gir bort når hun gir hjertet sitt.
En barndomsskade.
Hvordan?
Jeg vet ikke. Jeg var for ung til å huske.
Jeg vet bare at rektoren sa jeg var slik da jeg kom på barnehjemmet.
Jeg har også et.
Et arr?
Hvor?
Etter hva?
Jeg sier det om du finner det.
Det er kaldt.
Går det bra, kamerat?
Jeg vet det høres sinnssykt ut,
men noen ganger føles det som det fortsatt er der.
Det er ikke sinnssykt.
Bare ikke prøv å stå på det, greit?
Så, sersjant,
jeg så deg snakke med den fyren.
Hva synes du om alvene?
De er et interessant folk.
Er de?
På hvilken måte?
For eksempel har de eksistert så mye lenger enn oss.
Men industrien deres henger langt etter vår.
Hvorfor tror du det er slik?
Det vet jeg ikke, sir.
Kanskje de har andre prioriteter enn oss.
Det har de sannelig.
Idoldyrking. Mangel på måtehold. Hor.
Prioritetene deres har skapt imperiet som faller sammen rundt oss.
Og vi må være forsiktige så vi ikke blir forført.
Vent.
Greit.
Jeg er din.
Det er ikke som det ser ut.
Hvordan i helvete kan det være noe annet?
Jeg har det under kontroll.
Det er bare én gang i måneden.
Og jeg har hele skogen å forsvinne i.
Hva skal du gjøre når vi drar tilbake til Burgue?
Det er ingen steder å skjule seg der.
Jeg melder meg.
Så kan de gjøre det de gjør.
De tar seg av deg også.
-Du er soldaten deres. -Ikke nå lenger.
Ikke i deres øyne.
I deres øyne er jeg dette.
Et pokkers vesen. Men verre.
For jeg er et vesen som kan gjøre dem til vesen.
De skyter meg i hodet der og da.
Det gjør de ikke.
Jeg skal ordne det.
Uansett.
Jeg er ikke den eneste med en hemmelighet, er jeg vel?
Jeg lukter det på deg.
Ulven i meg blekner sakte.
Det er den pixen du er svak for, er det ikke?
Ikke skift emnet.
Du sitter dypt i det.
Gjør du ikke?
Jeg skjønner.
Jeg gleder meg til forvandlingen.
Jeg kommer til å drite bein og skinn i ei uke.
Men i øyeblikket,
når ulven kommer ut...
...er det frihet.
Det er som om ulven
var det du var hele tiden, under alt,
og bittet bare var tillatelsen til å ikke late som lenger.
Og det er det hele dette jævla stedet er.
Tourmaline.
Hva skjedde?
Vi ble angrepet.
Kish, det har falt.
Det var grusomt.
De ventet med å bombardere oss
til de kunne omringe byen med skarpskyttere.
Da det begynte
og vi prøvde å rømme, begynte de å skyte oss ut av lufta.
Faens Pakt.
Som om de burgiske er bedre?
De er våre allierte, er de ikke?
Gi deg. De er imperialistiske drittsekker akkurat som Pakten.
De setter alvene opp mot hverandre så de kan ta utbyttet.
Fløy du hele natten?
Det er...
Det er pussig hvordan en krise setter det du angrer på i fokus.
Jeg så hele livet mitt gå opp i flammer,
og alt jeg kunne tenke på, var at jeg måtte komme meg til deg.
Hva er det?
Jeg har møtt noen.
Du vet jeg angrer på måten det tok slutt mellom oss.
Det gjør jeg virkelig.
Det tok aldri slutt.
Det bare forandret seg.
Du er fortsatt min nærmeste venn.
Er det noen du møtte her?
Han er soldat.
Vingebrigaden.
Han er en burgisk soldat.
Han er en god mann.
Det er jeg sikker på at han er.
Han er sikkert en skikkelig gentleman.
Nå.
Kom igjen, Vignette, det er tidenes eldste historie, og det ender aldri godt.
Når krigen er over, drar han hjem,
finner seg en fet, burgisk kvinne og får en haug med fete, burgiske unger.
Det vet du ikke.
Du har ikke engang tenkt på hva som skjer
når krigen tar slutt, har du vel?
Jeg er utslitt.
La oss ikke snakke mer om dette.
Du tar feil om ham.
Vingene dine, de lyste ikke opp denne gangen.
Det skal ikke skje med faan-troigh uansett.
Er det bra med deg?
Hva skjer med oss når krigen er over?
Jeg vet ikke.
Har ikke tenkt på det enda.
Ja vel.
-Vignette. -Hva er jeg for deg, Philo?
-Hvor kommer dette fra? -For om jeg bare er et eksotisk knull,
-så... -Nei. Hvordan kan du si det? Du...
Du var som å komme hjem.
Jeg mistet en del av meg selv for lenge siden.
Jeg prøvde å glemme det, prøvde å ignorere det, men det var alltid der.
Det er en soldat her,
en som har mistet et bein.
Ivos?
Ivos.
Han sa at han fortsatt kunne føle det,
selv om det høres sinnssykt ut.
Men det hørtes ikke sinnssykt ut.
Ikke for meg.
Arrene dine.
Det må ha skjedd da jeg var spedbarn. Jeg husker det ikke.
Men jeg vet hva som ble tatt fra meg.
Fordi du fortsatt føler dem.
Har alltid gjort det.
Jeg har følt dem hele livet mitt.
Du er halvt alv.
Jeg kan forestille meg hvordan det ser ut for deg, et liv med å begrave det av meg
-som er som deg. -Slutt.
Du gjorde ikke dette.
Det ble gjort mot deg.
Nå vet jeg hvorfor den boka gjorde sånt inntrykk på deg.
Et barn som er halvt alv og leter etter foreldrene sine.
Jeg lurte alltid på hva historien deres var.
En affære. Et tilfeldig møte i fylla.
Jeg lurte på om de elsket hverandre,
om de elsket meg,
om kjærlighet hadde utgjort en forskjell.
Det er leit å høre.
De må ha hatt en grunn til å gi deg bort,
men å vingeklippe deg slik?
For å forstå det må du kjenne til Burgue.
Livet er vanskelig nok for alvene.
Halvblodsfolk tilhører ingen steder.
For menneskene er du bare nok et vesen. For alvene...
...er du en påminnelse om støvelen på halsen deres.
De trodde at om de kunne få deg til å se ut som menneske,
ville du få en sjanse til å ha et bedre liv.
Visste ingen på barnehjemmet at du hadde blitt vingeklippet?
Rektoren visste det.
Kanskje han ble betalt for å være taus, kanskje han syntes synd på meg.
Men han holdt hemmeligheten din.
Det gjorde han.
Han lærte meg å skjule det.
Sa jeg måtte holde meg unna leger uansett hva.
Om noen visste at jeg hadde en eneste dråpe alveblod, hadde jeg endt på gata.
Hadde i alle fall ikke kunnet verve meg som soldat.
Så du sa det aldri til noen?
Nei. Ikke i Burgue.
Men det føltes aldri som et hjem.
Ikke som her.
Ikke som deg.
Hvor skal du dra?
Langs kysten til Mag Mor.
Det er det verste drittstedet i Tirnanoc.
Det er ikke mye å slåss om, så kanskje vi er trygge der.
Lykke til.
Du kan bli med oss.
Farvel, Tourmaline.
Jeg er så glad i deg.
Vi kommer til å sees igjen.
Jeg vet ikke hvordan eller hvor, men det vil vi.
Elsker du henne?
Vet du, det spiller ingen rolle.
Hun elsker deg.
Og det kommer til å få henne drept.
Jeg har sett hva som skjer,
og beina dine kan ikke løpe fra det.
Burgue taper krigen.
Dette blir et Pakt-område snart.
Og hun blir ved din side,
selv når du trygler henne om å fly vekk og redde seg selv, fordi...
Fordi det er slik hun er.
Hun vil dø for deg.
Om du elsker henne,
gir du henne ikke det valget.
Har Pakten tatt hovedstaden?
Hele den jævla fronten har falt.
-Vi evakuerer. -Hvor?
Hjem, sersjant.
Vi skal møte flåten ved Moradoon-havnen.
Hvor lang tid har vi?
De kommer innen daggry.
Philo!
Vignette.
Vi må dra fort! Kom!
Tiden er inne.
Gå og forsegle biblioteket.
Ja, mima.
Du burde bli med dem.
-Du burde dra nå. -Uten deg? Nei.
Kom deg til Moradoon-havnen.
Jeg skal evakuere med mennene mine. Vi møtes der.
Med mindre vi ikke gjør det.
Med mindre Pakten tar igjen troppene deres
og jeg aldri ser deg igjen.
Vignette, hør på meg...
-Vi drar sammen, Philo. -Hvor?
Det spiller ingen rolle hvor så lenge vi har hverandre.
En burgisk soldat varer ikke lenge i et Pakt-okkupert område.
Da drar vi østover, over fjellene, krysser golfen til Ignota.
Greit.
Vi drar sammen.
Jeg skal forsegle biblioteket.
Møt meg i Steinhagen.
Vi sees der.
Jeg elsker deg.
Pakt-luftskip!
Pakt-luftskip! Søk dekning!
Ikke la kodebøkene falle i fiendens hender!
Drep alle!
Lad på nytt.
Mima Roosan.
Du må gjøre noe for meg.
Åpne dørene!
Philo!
Mennene er halvveis ned bakken!
Kom igjen! På tide å ri!
-Jeg skal si at jeg ikke vet hvor du er. -Nei.
Jeg skal snakke med ham.
-Hva gjør du her, Philo? -Flagget du tok, var...
Vi vet begge at du driter i det flagget.
-Du truet med å fortelle dem det! -Jeg var sint.
-Du vet jeg ikke hadde gjort det. -Gjør jeg?
Det burde du. Vi var nære. Eller var det ekte for deg?
Hvordan kan du spørre meg om det?
Fordi du forlot meg, Philo.
Du dro og fikk mima Roosan til å si til meg at du døde!
Tror du det var lett? Det ødela meg.
Så hvorfor?
Jeg ville ikke at du skulle dø for meg.
Tror du ikke jeg har brukt de siste sju årene på å ønske at jeg hadde det?
Jeg var en risiko for deg. Jeg var svakheten din.
Du var håpet mitt, Philo.
Og du overlevde.
Vi hadde gjort mer enn å overleve.
Vi ville hatt en grunn.
-Vi hadde funnet ut av det. -Det ville aldri ha fungert.
Jeg er ødelagt.
Ikke for meg. Jeg godtok deg.
Hele deg. Kan denne verdenen si det samme?
Har du fortalt noen om hemmelighetene du fortalte meg?
Herregud, Philo,
du er så bortkommen.
I kveld skal jeg be om at du finner et sted du hører til.
Men jeg vet nå at det ikke er hos meg.
Vignette...