‫קרניבל רואו‬
‫בוא אחריי‬
‫אני יוצא לשם‬
‫נגד הפאקט הנבלות ההם‬
‫נילחם‬
‫תופסים עמדה‬
‫ומחזיקים מעמד‬
‫זו הדרך הקשה‬
‫אבל אין אחרת‬
‫כי אנחנו חיילי הבורג‬
‫מהבורג!‬
‫עטורי תהילה‬
‫חברים לנצח‬
‫אחים לנצח‬
‫מהבורג‬
‫יש משהו?‬
‫המפקד?‬
‫כן, זה המקום.‬
‫תשאירו את הכרכרות, אנחנו עולים!‬
‫תעצרו את הכרכרות.‬
‫תניף את דגל החטיבה.‬
‫אנחנו חיילים בורגים!‬
‫אין לנו כוונה לפגוע בכם!‬
‫לפי תנאי אמנת טיין בין ממלכתכם הגאה‬
‫לבין רפובליקת הבורג,‬
‫אנו מכריזים על הפקעת המקום הזה על ידי חיל פרשי האור ה-13‬
‫לצורך ההגנה על האדמות האלה.‬
‫קו הטלגרף שעובר לא רחוק מכאן‬
‫מחבר את היי בריסייל עם החזית,‬
‫והוא חיוני למאמץ המלחמתי.‬
‫המשימה שלנו היא להגן עליו.‬
‫זה מקום קדוש.‬
‫תתנהגו בהתאם.‬
‫הסמל פילוסטרייט.‬
‫זה לא מוצא חן בעיניי.‬
‫המקום כולו מלא בפינות ובצללים.‬
‫תעשה חיפוש בבניינים ובשטח.‬
‫תבדוק אם יש מקומות מחבוא, מלכודות, נשק.‬
‫נשק, המפקד?‬
‫עלינו להיות בטוחים‬
‫שלוחמי גרילה פייאניים לא חדרו אל מנזר המימות הזה.‬
‫אלה פליטים, המפקד.‬
‫לא לוחמי גרילה.‬
‫אנחנו לא יודעים מה הם, סמל.‬
‫פיי-שהם-פאקט נראים בדיוק אותו דבר כמו הפיי שלנו, לא?‬
‫לא ארצה לשחזר את מה שקרה בפורט טרלינגטון.‬
‫איבדנו הרבה אנשים טובים באותו יום.‬
‫הנוהל הרגיל?‬
‫לפרוס פלוגה, לעבוד בזוגות?‬
‫לא. עדיף לשמור על דיסקרטיות.‬
‫למה שלא תבדוק סביב אזורי המגורים?‬
‫אני אסרוק את השטח.‬
‫תהיה חברותי, כן?‬
‫תירגעי.‬
‫תירגעי עכשיו.‬
‫ומי את?‬
‫אני המשגיחה הנאמנה של הספרייה הקדושה הזו,‬
‫ואתה מסיג גבול.‬
‫זו לא הייתה כוונתי, עלמתי.‬
‫אם תואילי להוריד את הסכין שלך, אלך לדרכי.‬
‫כדי שתרוץ מהר אל המפקד שלך ותדווח על המקום הזה?‬
‫אני מבטיח לך שלמפקד אין עניין בספרים.‬
‫יש בחדר הזה ספרים‬
‫עתיקים יותר מהמילים הראשונות שהמין המטופש שלך מלמל אי פעם.‬
‫ובשמחה אבלה את כל היום בניגוב הדם שלך מהרצפה הזו‬
‫לפני שאראה שהם נארזים כדי שיבהו בהם‬
‫באיזה מוזיאון בורגי מזוין.‬
‫את לא צריכה לדאוג, עלמתי. אני לא אספר לאיש.‬
‫אני מבטיח.‬
‫ולמה שאבטח בך?‬
‫זה או שתבטחי בי,‬
‫או שתהרגי אותי,‬
‫ותסתכני בכך שמפקדיי ימצאו את המקום הזה כשהם יבואו לחפש את הגופה.‬
‫איך קוראים לך?‬
‫רייקרופט פילוסטרייט.‬
‫- ואת? - הפרצוף האחרון שתראה‬
‫אם תפר את ההבטחה שלך.‬
‫עכשיו תעוף מפה.‬
‫אתה מרגיש שהם נועצים בנו מבט?‬
‫המקום המזוין הזה.‬
‫בחיי האל, אף פעם לא חשבתי שאתגעגע להיי בריסייל.‬
‫העיר ההיא הסריחה כולה כמו בית שחי של פיסקי.‬
‫כן. לפחות היו להם זונות.‬
‫בליי, יש איזו חיה שלא היית דופק?‬
‫בטח, קראב, את אימא שלך.‬
‫מצאת איזו סיבה לדאגה?‬
‫גם אני לא.‬
‫את חושבת שהוא יעמוד בהבטחה שלו?‬
‫הוא "פאן-טרוי".‬
‫אף פעם אי אפשר לדעת איתם.‬
‫תשגיחי עליו היטב.‬
‫כן, המימה.‬
‫ממלכות הירח‬
‫מה קרה?‬
‫הקו שבק.‬
‫רכבתי לשם כדי לבדוק. הוא נקרע מעבר לגיא.‬
‫נקרע או נחתך?‬
‫מה? אתה חושב שזו מלכודת?‬
‫אני לא בטוח שלא.‬
‫בוא נרכיב פלוגת חקירה ותיקון.‬
‫רוחבו של הגיא כ-200 מטרים.‬
‫אין לנו ציוד בשביל להעביר קו חדש לרוחבו.‬
‫אחד מהפיי יוכל לעשות את זה.‬
‫חשבת על מישהו מסוים?‬
‫רצה הגורל...‬
‫כן.‬
‫השטח פנוי.‬
‫קדימה. אני לא רוצה להיות כאן יותר זמן ממה שאת רוצה.‬
‫את יודעת שאת יכולה להתקדם.‬
‫תלכי אם את רוצה.‬
‫ללכת?‬
‫עשית מה שביקשנו. למה לא? תתעופפי הביתה. את לא צריכה לדאוג.‬
‫אני דווקא כן צריכה לדאוג.‬
‫התפקיד שלי הוא לדאוג למקום ההוא.‬
‫אני לא אספר לאיש.‬
‫אני אוהב ספרים.‬
‫זה לילדים?‬
‫זה מדע בדיוני.‬
‫רומן זול. "ממלכות הירח".‬
‫מה העלילה?‬
‫ממציא נוכל‬
‫נוסע לירח‬
‫ומתאהב בנסיכה של שבט מקומי על הירח.‬
‫ללא ספק, זה הדבר הכי משוגע ששמעתי.‬
‫הוא דווקא מנומק היטב.‬
‫איך בדיוק הוא מנומק היטב?‬
‫איך מישהו יכול בכלל להגיע לירח?‬
‫תרצי לשאול אותו?‬
‫לא.‬
‫אני סתם סקרנית.‬
‫טוב,‬
‫הוא בונה קפסולה אטומה ותותח ענקי‬
‫כדי לירות אותה‬
‫אל מעבר לסטרטוספירה.‬
‫זה מגוחך.‬
‫והוא פשוט מוצא שם למעלה אנשים‬
‫שחיים על הירח?‬
‫נו, קדימה, קחי אותו. אני קראתי אותו.‬
‫פעמים רבות.‬
‫הוא הרבה יותר מהנה מאשר להקשיב לי כשאני מנסה להסביר אותו.‬
‫וינייט.‬
‫סליחה?‬
‫שמי.‬
‫אני וינייט.‬
‫- יש כאן בסביבה זאבים? - לא.‬
‫היי! תירגעו!‬
‫תישארו כאן. זו פקודה!‬
‫דריוס!‬
‫אתה בסדר?‬
‫אני בסדר.‬
‫זה הרבה דם.‬
‫- הוא לא שלי. - אתה בטוח?‬
‫אני בסדר.‬
‫תפסתי אחד.‬
‫הוא מת.‬
‫מה, לעזאזל?‬
‫מצאנו את אלה על הרכס.‬
‫שמעתי שמועות שרצות בין החיילים.‬
‫קשה להאמין‬
‫שהפאקט...‬
‫מדביקים את החיילים שלהם בקללת הזאב,‬
‫והופכים אותם למפלצות.‬
‫אבל הירח לא מלא.‬
‫סוג מסוים של זרז.‬
‫מאיץ את שינוי הצורה.‬
‫מישהו ננשך?‬
‫לא מאלה ששרדו.‬
‫אין שום שפל שהפאקט לא ירדו אליו‬
‫כדי לכבוש את האדמה הזו ואת אוצרותיה?‬
‫עבודה טובה. אתם משוחררים.‬
‫יש!‬
‫מברקים צבאיים‬
‫שלום.‬
‫זהירות. הדרך למטה ארוכה.‬
‫כן, נכון?‬
‫מה את חושבת עליו?‬
‫על הספר?‬
‫סיימתי אותו.‬
‫ו...?‬
‫הוא יוצא מן הכלל.‬
‫בהתחלה הוא נראה כמו פנטזיה קולוניאליסטית קטנה ומשעשעת.‬
‫חוקר בן אנוש אמיץ שמחזר אחרי נסיכה ילידית כלשהי.‬
‫ואז הוא עוזב, וזה 20 שנה לאחר מכן.‬
‫ומגלים שהמספר הוא בעצם...‬
‫הבת שמספרת את הסיפור.‬
‫ובמשך כל המחצית השנייה היא מחפשת אחר אבא שלה.‬
‫אדיר, נכון? והסוף...‬
‫אליליי...‬
‫התייפחתי.‬
‫אני ממש שמח שהוא מצא חן בעינייך.‬
‫אהבתי אותו.‬
‫באמת.‬
‫תשמרי לך אותו.‬
‫לא, אני לא יכולה.‬
‫זה הספר האהוב עליך.‬
‫אוכל להשיג עוד עותק בבורג.‬
‫איפה את תמצאי כזה?‬
‫אני מתעקש.‬
‫לספרייה שלך.‬
‫לא אוכל להודות לך מספיק.‬
‫תרצה לראות אותה?‬
‫- את מה? - את הספרייה.‬
‫כלומר, כמו שצריך.‬
‫זו הספרייה הכי גדולה בממלכת אנון.‬
‫אני מבין.‬
‫יש עוד חדר, שבו מחזיקים ספרים?‬
‫אתם כל כך מוזרים, אתם ה"פאן-טרוי".‬
‫אתם חושבים רק בשני ממדים.‬
‫כמה ספרים יש במקום הזה?‬
‫אי אפשר לדעת.‬
‫לא יודעת אם ספרו אי פעם.‬
‫כתבים קדושים. מפות.‬
‫מחקר מדעי.‬
‫ספרי היסטוריה שחוזרים עד למלכת העורבים.‬
‫יש ספר אחד שרציתי להראות לך. ראיתי שהסתכלת עליו קודם.‬
‫אה, כן?‬
‫מה הוא היה?‬
‫זה כתב יד מאויר בן 700 שנה.‬
‫הוא מספר את סיפורו של בן האנוש הראשון בטירנאנוק.‬
‫הינה הוא.‬
‫הוא היה חוקר ששמו אייסן, הוא נשטף אל החוף לאחר סופה‬
‫ונלקח אל המלכה אראדיס,‬
‫שהוקסמה מאוד ממנו.‬
‫הוא נשאר כאורח בחצר שלה זמן די רב ו...‬
‫הם התאהבו נואשות.‬
‫- אני רואה. - זה שום דבר.‬
‫בחלק מהספרים האלה יש עמודים שהיו גורמים למלח פייאני להסמיק.‬
‫מה זה? הוא פשוט עזב אותה?‬
‫כן.‬
‫למרבה הצער, אייסן השתוקק לחזור אל ביתו, אז הוא בנה ספינה ועזב.‬
‫אף אחד לא יודע אם הוא חזר, אבל הוא כן השאיר משהו ממנו מאחור.‬
‫נולד להם ילד.‬
‫בן.‬
‫בן תערובת.‬
‫הוא היה דמות מסתורית.‬
‫חיפש את אביו כל חייו.‬
‫כל זה נשמע די דומה לספר שלי.‬
‫גם אני חשבתי.‬
‫ייתכן שזה צירוף מקרים,‬
‫אבל אולי אייסן כן מצא את דרכו הביתה והביא איתו את הסיפור.‬
‫ואולי הסופר של הספר שלי...‬
‫שמע את האגדה בילדותו מפי האומנת הפייאנית שלו.‬
‫בדיוק.‬
‫אני רוצה להאמין שיש קשר לפחות.‬
‫למה?‬
‫מוצא חן בעיניי הרעיון שסיפור כזה יכול לחצות את העולם,‬
‫ובאיזו שהיא דרך, מוצא את דרכו בחזרה, כעבור מאות שנים,‬
‫כשהוא שונה, מפני שסיפרו אותו שוב ושוב,‬
‫אבל מוכר.‬
‫כאילו כדי לומר לנו משהו.‬
‫שאולי...‬
‫אנחנו לא כל כך שונים, בסופו של דבר.‬
‫זה פורט סוברן.‬
‫הפציצו אותם.‬
‫הפאקט, כל כך צפונה?‬
‫הם מתקדמים עוד ועוד בכל יום.‬
‫עשרות פצועים.‬
‫הם זקוקים לדם,‬
‫לכל הסוגים.‬
‫הם מבקשים תרומות מכל היחידות.‬
‫פורט סוברן רחוק יותר מ-550 ק"מ מכאן.‬
‫חבל שאנחנו לא יכולים לעזור.‬
‫אולי הדם שלנו לא יעזור לפצועים שלכם, אבל הכנפיים שלנו יוכלו לעזור.‬
‫נוכל להביא לשם אספקה בתוך כמה שעות.‬
‫בסדר.‬
‫תקשיבו!‬
‫אני זקוק לכל מי שבריא כאן ועכשיו!‬
‫עלינו להעביר דם אל החזית!‬
‫כן, המפקד!‬
‫- תקרא למייוות'ר. - כן, המפקד!‬
‫תקימו תחנת עזרה ראשונה.‬
‫זו מייצגת את שם המשפחה שלי.‬
‫סטונמוס.‬
‫וזו?‬
‫השנה שבה נולדתי.‬
‫והיא?‬
‫לא. זה נקרא "לגלות".‬
‫מה לגבי זו?‬
‫את זו בחורה נותנת כשהיא מוסרת את ליבה.‬
‫פציעה מילדות.‬
‫איך?‬
‫אני לא יודע. הייתי צעיר מכדי לזכור.‬
‫כל מה שאני יודע זה שהמנהל אמר שככה הגעתי לבית האסופים.‬
‫גם לי יש אחת.‬
‫צלקת?‬
‫איפה?‬
‫ממה?‬
‫תמצא אותה ואספר לך.‬
‫קר.‬
‫אתה בסדר, חבר?‬
‫אני יודע שזה נשמע מטורף,‬
‫אבל אני נשבע, לפעמים נדמה לי שאני עדיין מרגיש אותה.‬
‫זה לא מטורף.‬
‫רק אל תנסה לעמוד עליה, אה?‬
‫אז, סמל,‬
‫ראיתי שדיברת עם הבחור ההוא.‬
‫מה אתה חושב על הפיי?‬
‫הם עם מעניין.‬
‫באמת?‬
‫באיזה אופן?‬
‫הם קיימים הרבה זמן לפנינו, קודם כול.‬
‫ובכל זאת התעשייה שלהם מפגרת הרבה אחרי שלנו.‬
‫למה זה, לדעתך?‬
‫אני באמת לא יודע, המפקד.‬
‫אולי הם שאפו לדברים אחרים מאיתנו.‬
‫בהחלט כך.‬
‫עבודה זרה. שתיינות. ניאוף.‬
‫המנהגים שלהם בנו את האימפריה שעכשיו מתמוטטת סביבנו.‬
‫ועלינו להיזהר שלא להתפתות.‬
‫רגע.‬
‫בסדר.‬
‫כולי שלך.‬
‫זה לא כמו שזה נראה.‬
‫איך זה יכול להיות משהו אחר, לעזאזל?‬
‫אני שולט בזה.‬
‫זה קורה רק פעם בחודש.‬
‫ויש לי את כל היער כדי להיעלם בו.‬
‫מה תעשה כשנחזור לבורג?‬
‫שם אין לאן לברוח.‬
‫אסגיר את עצמי.‬
‫ושיעשו מה שיעשו.‬
‫הם יטפלו בך גם כן.‬
‫- אתה חייל שלהם. - כבר לא.‬
‫לא בעיניהם.‬
‫בעיניהם, אני כזה.‬
‫קריטץ' ארור. אבל גרוע יותר.‬
‫כי אני קריטץ' שמסוגל להפוך אותם לקריטץ'.‬
‫הם יירו בי כדור במצח באותו רגע.‬
‫לא נכון.‬
‫אני אטפל בזה.‬
‫בכל מקרה,‬
‫אני לא היחיד שיש לו סוד, נכון?‬
‫אני יכול להריח את זה עליך.‬
‫הזאב מתפוגג לאט.‬
‫זו הפיקסית הזו שנדלקת עליה, נכון?‬
‫אל תשנה נושא.‬
‫באמת התאהבת חזק.‬
‫נכון?‬
‫אני מבין.‬
‫אני מצפה לשינוי הצורה.‬
‫אני אחרבן עצמות ועור במשך שבוע.‬
‫אבל באותו הרגע,‬
‫כשהזאב יוצא...‬
‫זה חופש.‬
‫כאילו הזאב‬
‫היה מה שהיית כל הזמן, מתחת לכול,‬
‫והנשיכה רק העניקה את הרשות להפסיק להעמיד פנים.‬
‫וזה מה שכל המקום המזוין הזה.‬
‫טורמלין.‬
‫מה קרה?‬
‫הותקפנו.‬
‫קיש נפלה.‬
‫זה היה נורא.‬
‫הם דחו את ההפצצה‬
‫עד שהם הצליחו להקיף את העיר בצלפים.‬
‫ברגע שזה התחיל‬
‫וניסינו להימלט, הם התחילו "לקטוף" אותנו ישר מהאוויר.‬
‫פאקט מזוינים.‬
‫כאילו הבורגים טובים יותר?‬
‫הם בני בריתנו, לא?‬
‫נו, באמת. הם חארות אימפריאליסטיות, בדיוק כמו הפאקט.‬
‫הם משסים את הפיי זה בזה, כדי שיוכלו לקחת הביתה את השלל.‬
‫אז עפת כל הלילה?‬
‫זה...‬
‫מוזר איך שמשבר שופך אור על כל החרטות שלך.‬
‫ראיתי את כל חיי עולים בלהבות‬
‫וכל מה שחשבתי היה שאני מוכרחה להגיע אלייך.‬
‫מה?‬
‫הכרתי מישהו.‬
‫את יודעת שאני מצטערת על האופן שזה נגמר בינינו.‬
‫באמת. אני ממש מצטערת.‬
‫זה מעולם לא נגמר.‬
‫רק השתנה.‬
‫את עדיין החברה הכי טובה שלי.‬
‫זה מישהו שהכרת פה?‬
‫הוא חייל.‬
‫חטיבת הכנפיים.‬
‫הוא חייל בורגי.‬
‫הוא איש טוב.‬
‫אני בטוחה בזה.‬
‫אני בטוחה שהוא ממש ג'נטלמן.‬
‫עכשיו.‬
‫באמת, וינייט, זה הסיפור הכי עתיק, והוא אף פעם לא נגמר טוב.‬
‫ברגע שהמלחמה תיגמר, הוא ילך הביתה,‬
‫ימצא לעצמו גברת בורגית שמנה ויוליד שבט שלם של ילדים בורגים שמנים.‬
‫את לא יכולה לדעת את זה.‬
‫אפילו לא חשבת מה יקרה‬
‫כשהמלחמה תיגמר, נכון?‬
‫אני מותשת.‬
‫בואי לא נדבר על זה עוד.‬
‫את טועה לגביו.‬
‫הכנפיים שלך, הן לא זהרו הפעם.‬
‫זה לא אמור לקרות עם "פאן-טרוי" בכל מקרה.‬
‫את בסדר?‬
‫מה יקרה לנו כשהמלחמה תיגמר?‬
‫אני לא יודע.‬
‫לא ממש חשבתי על זה עד הסוף עדיין.‬
‫טוב.‬
‫- וינייט. - מה אני בשבילך, פיילו?‬
‫- מאיפה זה בא? - כי אם אני סתם איזה זיון אקזוטי,‬
‫- אז... - לא. איך את יכולה לומר את זה? את...‬
‫איתך זה כמו לחזור הביתה.‬
‫איבדתי חלק מעצמי לפני הרבה זמן.‬
‫ניסיתי לשכוח, ניסיתי להתעלם מזה, אבל זה תמיד היה שם.‬
‫יש פה חייל,‬
‫אחד שאיבד רגל.‬
‫איבוס?‬
‫איבוס.‬
‫הוא סיפר לי שהוא עדיין מרגיש אותה,‬
‫מטורף ככל שזה נשמע.‬
‫אבל זה לא נשמע מטורף.‬
‫לא לי.‬
‫הצלקות שלך.‬
‫זה כנראה קרה כשהייתי תינוק. אני לא זוכר את זה.‬
‫אבל אני יודע מה נלקח ממני.‬
‫כי אתה עדיין מרגיש אותן.‬
‫תמיד הרגשתי.‬
‫הרגשתי אותן כל חיי.‬
‫אתה חצי פיי.‬
‫אני יכול לדמיין איך זה בטח נראה לך, חיים שלמים שבהם קברתי את כל החלקים שבי‬
‫- שהם כמוך. - תפסיק.‬
‫אתה לא עשית את זה.‬
‫עשו את זה לך.‬
‫עכשיו אני מבינה למה הספר ההוא הותיר כזה רושם עליך.‬
‫ילד שהוא חצי פיי, מחפש אחר הוריו.‬
‫תמיד תהיתי מה היה הסיפור שלהם.‬
‫רומן. מפגש יחיד בין שיכורים.‬
‫תהיתי אם הם אי פעם אהבו זה את זה,‬
‫אם הם אהבו אותי,‬
‫אם אהבה הייתה משנה משהו.‬
‫אני מצטערת.‬
‫בטח הייתה להם סיבה למסור אותך,‬
‫אבל לקצוץ לך כנפיים ככה?‬
‫כדי להבין, צריך להכיר את הבורג.‬
‫החיים קשים מספיק בשביל הפיי.‬
‫בני תערובת אינם שייכים לשום מקום.‬
‫בשביל בני האנוש, אתה סתם עוד קריטץ'. בשביל הפיי...‬
‫אתה סתם תזכורת לדיכוי שלהם.‬
‫הם חשבו שאם הם יצליחו לשנות את החזות שלך,‬
‫יהיה לך סיכוי לחיים טובים יותר.‬
‫אף אחד בבית היתומים לא ידע שקצצו לך כנפיים?‬
‫המנהל ידע.‬
‫אולי הם קנו את השתיקה שלו, אולי הוא פשוט ריחם עליי.‬
‫אבל הוא שמר על הסוד שלך.‬
‫כן.‬
‫הוא לימד אותי להסתיר אותו.‬
‫אמר לי להתרחק מרופאים בכל מצב.‬
‫לו היו יודעים שיש בי טיפת דם אחת של פיי, היו זורקים אותי לרחוב.‬
‫ודאי שלא הייתי יכול להתגייס לצבא.‬
‫מעולם לא סיפרת לאיש?‬
‫לא בבורג.‬
‫אבל מעולם לא הייתה שם ממש תחושה של בית.‬
‫לא כמו זו.‬
‫לא כמוך.‬
‫לאן תלכי?‬
‫לאורך החוף אל מאג מור.‬
‫זה החור הכי גדול בטירנאנוק.‬
‫אין ממש על מה להילחם שם, אז אולי נהיה בטוחים שם.‬
‫בהצלחה.‬
‫את יכולה לבוא איתנו.‬
‫להתראות, טורמלין.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫נתראה שוב.‬
‫אני לא יודעת איך או איפה, אבל נתראה.‬
‫אתה אוהב אותה?‬
‫אתה יודע מה, זה לא משנה.‬
‫היא אוהבת אותך.‬
‫וזה יביא למותה.‬
‫ראיתי מה עומד לקרות,‬
‫ושתי הרגליים שלך לא יוציאו אותך מזה.‬
‫הבורג מפסידה במלחמה.‬
‫בקרוב זו תהיה טריטוריה של הפאקט.‬
‫והיא תישאר לצידך,‬
‫אפילו כשתתחנן בפניה לעוף מכאן ולהציל את עצמה, כי...‬
‫כי זו היא.‬
‫היא תמות למענך.‬
‫אם אתה אוהב אותה,‬
‫לא תיתן לה את הבחירה הזו.‬
‫הפאקט כבשו את הבירה?‬
‫כל החזית הארורה התמוטטה.‬
‫- אנחנו מתפנים. - לאן?‬
‫הביתה, סמל.‬
‫אנחנו נפגשים עם הצי בפורט מוראדון.‬
‫כמה זמן יש לנו?‬
‫עד הבוקר הם יהיו כאן.‬
‫פיילו!‬
‫וינייט.‬
‫עלינו ללכת! קדימה!‬
‫הגיע הזמן.‬
‫לכי לאטום את הספרייה.‬
‫כן, המימה.‬
‫עלייך ללכת איתם.‬
‫- עלייך לעזוב עכשיו. - בלעדיך? לא.‬
‫לכי לפורט מוראדון.‬
‫אני אתפנה עם אנשיי. ניפגש שם.‬
‫אלא אם לא ניפגש.‬
‫אלא אם הפאקט ישיגו את חייליך‬
‫ולא אראה אותך שוב לעולם.‬
‫וינייט, תקשיבי לי...‬
‫- אנחנו הולכים ביחד, פיילו. - לאן?‬
‫זה לא משנה לאן, כל עוד יש לנו זה את זה.‬
‫חייל בורגי לא ישרוד זמן רב בשטח כבוש בידי הפאקט.‬
‫אז נלך מזרחה, מעבר להרים, מעבר למפרץ, לאיגנוטה.‬
‫בסדר.‬
‫נלך ביחד.‬
‫אני הולכת לאטום את הספרייה.‬
‫ניפגש בגן הסלעים.‬
‫נתראה שם.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫ספינות אוויר של הפאקט!‬
‫ספינות אוויר של הפאקט! תתפסו מחסה!‬
‫אל תאפשרו לרשומות הקודים ליפול לידי האויב!‬
‫תחסל אותם!‬
‫לטעון!‬
‫המימה רוסאן.‬
‫אני צריך שתעשי בשבילי משהו.‬
‫תפתחו את הדלתות!‬
‫פיילו!‬
‫החיילים כבר במורד הגבעה!‬
‫קדימה! הגיע הזמן לצאת!‬
‫- אגיד לו שאני לא יודעת איפה את. - לא.‬
‫אני אדבר איתו.‬
‫- מה אתה עושה פה, פיילו? - הדגל שלקחת היה...‬
‫שנינו יודעים שלא אכפת לך מהדגל.‬
‫- איימת לספר להם! - כעסתי.‬
‫- אתה יודע שלא הייתי מספרת. - כן?‬
‫אתה צריך לדעת. פעם היינו קרובים. או שזה בכלל לא היה אמיתי בשבילך?‬
‫איך את יכולה אפילו לשאול אותי?‬
‫כי עזבת אותי, פיילו!‬
‫עזבת, וביקשת מהמימה רוסאן להגיד לי שמתת!‬
‫את חושבת שזה היה קל? זה כמעט קרע לי את הלב מהחזה.‬
‫אז למה?‬
‫לא רציתי שתמותי למעני.‬
‫אתה חושב שלא הצטערתי על כך במשך שבע השנים האחרונות?‬
‫הייתי נטל בשבילך. אני הייתי החולשה שלך.‬
‫אתה היית התקווה שלי, פיילו.‬
‫ושרדת.‬
‫היינו עושים יותר מלשרוד.‬
‫הייתה לנו סיבה.‬
‫- היינו פותרים את זה. - זה לעולם לא היה עובד.‬
‫אני יצור שבור.‬
‫לא מבחינתי. אני קיבלתי אותך.‬
‫את כולך. העולם הזה יכול לומר אותו הדבר?‬
‫סיפרת למישהו את הסודות שסיפרת לי?‬
‫אליליי, פיילו,‬
‫אתה כל כך אבוד.‬
‫הלילה אתפלל למענך כדי שתמצא את מקומך.‬
‫אבל עכשיו אני יודעת שהוא לא איתי.‬
‫וינייט...‬