ALLE SERIENS PERSONER OG BEGIVENHEDER ER FIKTIVE.
ALLE LIGHEDER MED VIRKELIGHEDEN ER TILFÆLDIGE.
Tamar, Mohammadi er på vej. Skynd dig væk derfra. Nu!
Er han død?
Du har slået ham ihjel!
Min dreng...
-Du har slået ham ihjel! -Rolig, min ven.
Jeg vil ingenting mere.
-Jeg vil ikke leve mere. -Kom her.
Kære Gud, hjælp mig.
Beklager, men jeg må bede alle forlade stedet.
Tak. Tag hjem til jer selv.
-Ja? -Jeg er på vej ud til ulykkesstedet.
Ja, hvilken tragedie.
Noget stemmer ikke. Drengen var en dygtig chauffør.
Så hvad tror du?
At det ikke var et uheld. Og at Ali ikke begik selvmord.
Men nu er Ali død, så du er vores førende ekspert i Mossad.
Du må hjælpe mig.
Javel.
Selvfølgelig.
...den nyudnævnte chef for revolutionsgarden,
og den religiøse leder har sendt sin kondolence.
Peyman Mohammadi...
Hvorfor? Jeg tryglede dig om at lade være.
-Det var det rigtige. -Du dræbte en uskyldig mand.
-Ingen i den familie er uskyldig! -Nej, for han var forelsket i mig.
Du satte leechen på den forkerte bil.
Milad adlød min ordre. Hvis nogen bærer skylden, er det mig.
Hvorfor afbrød I ikke? Det var jo umuligt.
Det er ham.
Nå... hvad sker der nu? Hvad siger hjernen?
-Det er ikke besluttet. -I lader ham leve.
De vil opdage, at det ikke var et uheld.
Og snart regner de resten ud.
Og så bliver jeg henrettet.
Vi vil forsøge at få dig og Nahid ud af landet.
Fornærm mig ikke. Jeg forsikrer dig,
at medmindre I gør arbejdet færdigt, kommer ingen af jer levende ud af Iran.
Det er ikke tid til trusler, Faraz.
Vi hører gerne dine idéer.
I morgen før begravelsen samles familie og venner hos Mohammadi.
De har bedt mig være på vagt over for Mossad derude.
Peymans lig ligger i poolhuset uden for villaen.
Mohammadi vil bede om at være alene med sin søn.
Det er vores chance.
Der er en underjordisk gang. Den fører direkte derind.
Hvad siger du?
Vi kan ikke vende om nu.
Godt.
Jeg gør det.
Okay. Jeg ringer til Tel Aviv.
De får kolde fødder. Hvis ikke nu, så i sidste øjeblik.
Selv hvis de trækker sig, skal svinet dø.
For vores og Irans skyld.
At gå efter ham til sønnens begravelse bliver et diplomatisk mareridt.
Krige er startet for mindre.
Når Sepah opdager, hvordan Peyman døde, får vi aldrig adgang til Mohammadi igen.
Han er helt knust.
Vi kan lave en hurtig aftale med ham gennem amerikanerne.
Han knækker ikke. Han giver ikke op.
Det er min professionelle mening. Han er ikke typen.
-Jeg kender hans type. -Så ved du, hvad han er i stand til.
Svaret er nej. I havde chancen, Marjan.
Mere end én, og det mislykkedes. I har lavet noget værre rod.
Indled straks evakueringen.
Sådan bliver det.
Og?
Vi fik grønt lys.
Hvis du tror, jeg slog ham ihjel med vilje,
så kender du mig ikke.
Det ved jeg godt.
Jeg er bange.
Også mig.
Jeg stoler ikke på Mossad.
Og jeg stoler ikke på Faraz.
Hvis det går galt, ved du, hvad du skal gøre.
Ja.
Nahid, du skal tage med til Peymans begravelse.
Nej, det er alt for svært. Der kommer så mange...
Nahid! Du skal ikke sige mig imod. Sig, du tager med.
Kære Nahid.
Du er ikke i sikkerhed her. Du skal være tæt på mig.
Ellers kan jeg ikke beskytte dig. Forstår du det?
Jeg beder dig.
USYNLIGE SÅR
PROF. HASSAN MONTAZEMI BLEV FØDT I TEHERAN I 1949.
Det nye stof er i en spraydåse.
Det går ind i blodet gennem luftvejene.
Døden er hurtigere og langt mere smertefuld.
Jeg kører jer derhen.
Hvis noget går galt, deler vi os. Vent ikke på mig.
Du skynder dig ud og tager direkte hen til flugtbilen.
Tak for støtten.
Mere end én gang.
Held og lykke.
Jeg klarer det.
Det ved jeg.
Værsgo.
Læg tasken her.
Vent her.
Værsgo.
Lige et øjeblik.
Er der noget galt?
Her er en kvinde, som ikke står på listen.
-Jeg er en ven af familien. -Lige et øjeblik.
Hendes navn står ikke på listen.
Det er fint.
Ms. Ansari, beklager ventetiden.
Værsgo.
Yulia, hun svarer ikke.
-Amir, hvad laver du? -Hold kæft.
-Hallo? -Er du blevet senil?
Du ved, at I aldrig slipper godt fra det.
-Det var det rigtige at gøre. -Nu skal du høre.
Nu går du derind.
Og så får du hende ud, om du så skal trække hende ved håret.
Ellers er I alle sammen døde inden for det næste kvarter.
Jeg mener det, Marjan.
Du får kun denne mulighed på grund af vores fortid.
Ellers sad du allerede i Sepahs torturcelle.
Tro mig, Marjan. Døden er kun begyndelsen.
Jeg skal sørge for, at alle børn i Iran kender navnet Montazemi.
Din kære mands eftermæle bliver som Irans mest berømte forræder.
Stands det her nu, og måske,
måske kan du forlade Iran i live.
Hvad laver du her?
-Tal ikke til mig. -Du splittede mig og min bedste ven.
Det var din egen skyld.
Jeg fik slet ikke sagt farvel til ham.
Næste gang en kvinde afviser dig, skal du ikke true hende.
Så vil folk med klasse ikke bryde forbindelsen med dig.
Ja. Folk med klasse.
Hvorfor er gardens agenter altid på udkig efter dig?
Jeg gider ikke høre på dit vrøvl.
Leyla, tak, fordi du kom. Fatemeh vil gerne se dig.
Kom med mig.
Kære barn.
Tak, fordi du kom. Jeg ved, hvor meget du betød for ham.
Jeg deler din sorg.
Må du skånes for sorg igen.
-Faraz. -Hvad er der?
Teknikerne fandt noget i bilvraget.
-Hvad? -En fremmed elektronisk enhed.
De kender ikke teknologien. En specialist er ved at undersøge den.
Hvad tror de, det er?
Det er dig, der er ekspert i Mossad.
De står bag det her.
Jeg skal ud i kontrollen.
Goddag.
Ja?
Mrs. Montazemi er ikke inviteret, men hun vil tale med Dem.
Okay, det klarer jeg.
Goddag, mrs. Montazemi.
Godt at se dig her.
Kom indenfor. Følg med.
-Er du sindssyg? -Beklager, men jeg skal ind.
-Umuligt! -Mine overordnede er nervøse.
De ønsker, at jeg sikrer mig, at hun fungerer, som hun skal.
-Og ellers slår du hende ihjel. -Det er jeg her for at undgå.
Der står for meget på spil. Vi kan ikke løbe risikoen.
Du kan ikke komme ind.
Din kone lider af social angst. Jeg er hendes psykolog.
Der er god grund til, at jeg ledsager hende.
Det kan du sagtens forklare.
Jeg ved, det er meget at bede om, men alt afhænger af det.
-Nahid? -Hvad laver du her?
Hvordan har du det?
Det er for tidligt for mig.
Jeg sad sammen med Fatemeh, hans mor.
Uanset hvor meget jeg prøvede at sige noget
og trøste hende...
...fik jeg ikke et ord frem.
Det er helt naturligt.
Åh gud, hvorfor taler jeg med dig?
Herre, hjælp os.
-Kommer du fra retsmedicineren? -Ja.
-Har du afdødes personlige ejendele? -Ja.
-Må jeg se? -Her.
Fandt I ikke andet?
De gav os kun det.
Godt.
Når jeg ser på dig, tænker jeg på den fremtid, han kunne have fået.
Det gør mig så ondt.
Må Gud give dig styrke.
De sidste dage med dig...
Du gjorde ham lykkelig.
General, de er ankommet med afdøde.
Du er indblandet i det.
Rør mig ikke!
Der er noget lusket ved dig.
Siden du kom ind i vores liv, er der kun sket ulykker.
-Følg med os. -Hvad?
Også Dem, frøken. Følg med.
-Kom med os. -Mig?
Følg med, stille og roligt. De må gerne gå ind igen.
Det kan I ikke mene.
Vi mødes igen. Det lover jeg dig!
Slip mig!
-Hvad laver du her? -Missionen er afblæst. Vi evakuerer.
Nej, nu sker det.
Vi fik ikke tilladelse fra Tel Aviv. Yulia godkendte det ikke.
Jeg mener, hun tager fejl, så jeg løj. Men det er slut.
Vi skal ud. Nu.
Hvad har de?
Amir sidder i bilen med en pistol rettet mod Milad.
Er vi ikke ude om fem minutter, dør han, og vi bliver de næste.
-Hun truede med at give os til garden. -Hvad med Faraz?
Du skal dræbe ham med giften.
Tamar, se på mig.
Stil parfumen på bordet.
Gør det.
Du havde ret.
De fik kolde fødder.
Hørte du mig?
Jeg hørte dig.
Hvad har du tænkt dig?
Vi bruger plan B.
Lad os være alene. Jeg vil være alene med min søn.
Min dreng...
Min elskede søn...
Min sjæl... Tilgiv mig.
Uden dig har jeg intet.
Uden dig er jeg intet.
Tilgiv mig, min dreng. Tilgiv mig.
Jeg kan ikke finde Faraz.
Jeg har det ikke så godt. Jeg besvimer.
-Sæt dig ned. -Jeg sagde det til ham.
-Jeg sagde, det var for meget. -Træk vejret. Du kan godt klare det.
Det kan jeg ikke.
-Hvor fanden har du været? -Hvad?
-Hvad er det? -Afdødes personlige ejendele.
-Giv mig dem. -Hvorfor det?
-Jeg vil give dem til generalen. -Jeg var på vej derhen.
Jeg skal nok tage mig af det. Det er over din rang, Faraz.
Du skjuler måske noget for mig?
Værsgo.
Gå hen til Ali og Javad. Find ud af, hvad de laver.
Træk vejret.
-Hvad nytter det? -Hvad?
Løgnene. Dette meningsløse dødsfald.
-Nu skal du... -Faraz. Find Faraz.
Faraz!
Kom og sæt dig ned.
Så, sæt dig ned.
-Det er godt. Sådan. -Tak.
-Prøv nu at slappe af. -Tak.
Kan du huske vejrtrækningsøvelserne?
Hvad har du gjort?
Træk vejret, Marjan.
Træk vejret.
Undskyld. Jeg ved, det er et dårligt tidspunkt.
Jeg tænkte, De ønskede at få det at vide.
Få hvad at vide?
Teknikerne har fundet noget.
Det er en enhed, så man kan fjernstyre bilen.
En enhed, zionisterne bruger.
Vi er overbevist om, at det var derfor, Peymans bil...
Vi ved ikke hvordan, men det var årsagen.
Har de bæster dræbt min søn?
Det ser sådan ud.
De svin! De bæster! De har ingen ære!
Du er mit vidne.
I er mine vidner.
Jeg sværger på min ære, at jeg skal udslette dem!
Det er Peymans.
Fatemeh?
-Skat, hvad laver du? -Jeg er ikke din skat.
Hvem er du?
Kan De huske min tante Arezoo? Jeg skulle hilse fra hende.
Hvad er der sket?
Hvad sker der? Hvor er Tamar?
En eksplosion hos Mohammadi. Vi ved ikke mere.
Hvad med Marjan?
Faraz!
-Det er slut. -Min skat.
Det er overstået. Det er slut, min skat.
Få fat i Marjan!
-Er du sikker på, det er her? -Ja.
En sølvfarvet bil skulle vente på os foroven.
Nøglen ligger på venstre forhjul. Jeg tager vores ting.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve