ALLE SERIENS PERSONER OG BEGIVENHEDER ER FIKTIVE.
ALLE LIGHEDER MED VIRKELIGHEDEN ER TILFÆLDIGE.
-Værsgo. -Tak.
Tequila sunrise. Uden alkohol desværre.
-Jomfruelig? -Mig?
Det siger jeg ikke.
Faraz, du sørger for, at Tamar kommer sikkert ud af klubben.
Og så lader du tingene gå deres gang.
Yulia, Mohammadi kommer.
Underret Tamar.
Gør du noget forhastet, er vi tvunget til at reagere derefter.
Hvor dejligt.
Undskyld.
-Hallo? -Mohammadi kommer. Gå nu.
Jeg venter udenfor.
Selvfølgelig. Jeg kommer nu.
Pis. Jeg er nødt til at gå. Min bror har det skidt.
-Skal jeg køre dig? -Nej, det er fint. Tak.
Jeg er nødt til at løbe.
Du er god til at lytte.
-Jeg følte mig meget alene før. -Og nu?
Meget bedre. Skriver du til mig?
Gå bare.
Han så mig.
Faraz så mig. Han er her. Han gjorde ikke noget.
Vi tager os af det. Bare rolig, alt er fint.
Nå...
-Du kom på arbejde igen? -Jeg ville bare lige tjekke noget.
Hvordan vidste du, at vi dukkede op?
Har Ali sagt det?
Ja. Han fortalte mig det.
Så kan du jo fortælle generalens knægt, at hans far ikke kommer.
-Kan en anden ikke gøre det? -Jo, men jeg foretrækker dig.
Han kommer ikke.
Manden har ni liv.
Hvorfor tog du herud?
Bare en fornemmelse.
Men jeg gad ikke høre på en lang prædiken fra Hossein.
Nå, jeg må hellere tale med Peyman.
-Har du set noget? -Her?
Næh, ingenting.
Okay?
Gå lidt tættere på.
Okay, slet deres overvågning.
Hvad fanden laver du med min taske? Den ketsjer er min fars.
Det er privat udstyr.
-Pas hellere lidt på. -Ja, du har ret.
Vi sikkerhedstjekker klubben. Jeg ville bare se, at alt var i orden.
Hvor er min far?
-Planerne er ændret. -Hvordan ændret?
Generalen kan ikke i dag.
Kunne I ikke have sagt det, før jeg kørte hjemmefra?
Snylter.
Så tag den dog!
NAHID
Kom nu!
Bare så du ved det, kom Mohammadi ikke.
Pis!
Hvad gør vi?
For jer to er planen uændret. I skal ud.
PEYMAN HVORDAN HAR DIN BROR DET?
HAN HAR DET DÅRLIGT
OG VIL IKKE PÅ HOSPITALET
KAN DU HJÆLPE MIG?
JA. JEG KOMMER.
Hun sang altid derhjemme. Vi kunne ikke stoppe hende.
De mest sørgelige sange. Især efter et skænderi med min far.
Iranske kvinder har noget med triste sange.
-Vi elsker dem. -Det ved jeg.
Min mor kunne ikke synge.
Dejligt, lige til tiden.
-Hej, skat. -Hej. Har du spist?
Nej, ikke endnu. Tak.
Marjan, må jeg tale med dig?
I enrum?
Faraz, sæt dig nu ned. Vi skal lige til at spise.
Alt, hvad du vil sige til Marjan, kan du sige her.
Sæt dig ned, Marjan.
Hvis I vil tale om mig, så gør det bare.
Jeg kan bare sige, at jeg er glad for, at du har fået det så godt.
-Takket være dig. -Nej, ikke kun.
En stor del skyldes også din mands kærlighed og støtte.
Min mand er mit livs store lykke.
Det var min også.
Tabet må være ubærligt.
Først troede jeg ikke på, han var væk.
Det var helt ubegribeligt.
Til tider var min sorg så overvældende,
at den gjorde mig syg.
Og så lidt efter lidt...
Det er ikke, fordi smerten forsvinder.
Den er bare et andet sted.
Og med tiden lærer man at leve med den.
-Som en kronisk sygdom. -Marjan.
Må jeg tale med dig?
Nu. Inde på kontoret.
Selvfølgelig.
Virkelig?
I er nogle bæster.
-Jeg forstår dine følelser. -Uden grænser.
-Er der noget, I ikke gør? -Og Sepah? Hvor går jeres grænse?
Skyd mig, hvis du så får det bedre.
Men jeg er bare en lillefinger på en hånd på en arm,
som styres af en exceptionel hjerne.
Og den hjerne ved ting om dig.
Hvad ved I? I ved ingenting. Der er ingenting.
Jeg har tjent mit land hele mit liv. Jeg er ren.
Du lod en Mossad-agent slippe væk.
Og vi har optagelser af alt det, du har sagt om Mohammadi her i huset.
Selv tusind års tro tjeneste ville ikke redde dig fra galgen.
-Og Nahid? -Hold Nahid ude af det.
Hvilket liv får hun her, når de har hængt dig?
Enke efter en forræder.
Godt, vi forstår hinanden.
Mohammadi og hans folk ødelægger vores land.
Det ved du også godt.
Vi kunne lige så nemt samarbejde.
Så hellere dø.
Beklager, men jeg skal videre.
Tak for dejlig mad.
-Ali? -Peyman var der med en pige.
Javel.
-Så du noget? -Nej.
Kun Peyman. Der var ingen pige.
Vagterne siger, der var en pige. Som talte engelsk.
Tynd. Store øjne.
-Kan du høre mig? -Ja, ja.
-Har du spurgt Peyman, hvem hun var? -Jeg gør det nu.
-Fik du grønt lys af Hossein? -Ikke endnu.
Okay, jeg kommer. Vent på mig.
-Marjan? -Jeg har lige forladt Kamali.
Vi har måske et par timer, men jeg er ikke sikker.
Jeg tager ind og makulerer mine papirer.
-Vi må straks evakuere. -Vent.
Der er sket noget.
Faraz Kamali rørte ved den forgiftede ketsjer.
Det kunne du have sagt før.
Det var ikke planen, men efter det vi så i dag,
er det en god chance for os.
Hvad laver du? Faraz! Hold så op!
Du er jo brandvarm. Hvorfor har du feber?
-Det er en virus. -Virus?
Du splitter det hele ad. Er det en virus?
-Hvad sker der? -Jeg er nødt til at gå.
Glem det. Du går ingen steder.
-Jeg er nødt til at gå! -Du skal ind i seng.
Sæt en mand på ham, til du er evakueret.
Hvis han har en patriotisk drøm om at dø med et ordentligt brag.
Jeg glemte min lædertaske inde i soveværelset.
Vil du ikke hente den?
Jeg vil blive hos Milad.
Peyman er på vej. Han har sendt en besked. Der var en åbning, så jeg greb den.
Han giver os et lift til hospitalet. Så du kan komme til lægen.
Tamar, vi er afsløret. Vi kan ikke vise os her igen.
Hvis vi rejser i dag, har vi ikke gjort noget.
Vi prøvede. Se på os, for fanden.
Se på mig.
Jeg ser på dig. Men det er ikke nok at prøve.
Så kører vi. Jeg har din taske.
Kom så.
Hvad venter du på? Sæt dig ind i bilen.
-Troede du ikke, jeg kom? -Han har ondt. Måske indre blødninger.
Hvad så? Kom, jeg kører jer til et godt hospital.
Stol på mig. Det er en privatklinik. De stiller ingen spørgsmål.
De vil tage sig godt af dig. Kom.
Frøken!
For fanden da! Frøken, jeg taler til Dem!
De ringede altså efter en taxi.
Beklager. Jeg har ændret planer.
Jeg gør, hvad jeg får besked på. De skal tale med taxiselskabet.
Jeg skal nok betale for det.
Rolig nu. Værsgo. Kom her.
Du får de her.
Det burde dække det.
FAR
-Hej, far. -Hej, min dreng.
-Undskyld, jeg ikke kom. -Pyt med det.
Jeg kører lige med nogle venner.
Okay. Så ses vi i morgen?
-Ja. -Godt.
Gør mig en tjeneste, og kør hen og hent Betty i morgen.
Så hun kommer sikkert ud til villaen.
Ja, fint. Hun savner mig sikkert.
-Godt. Så ses vi i morgen. -Hej.
-Goddag. -Hvordan har du det?
Jeg har det fint, men Faraz er syg.
Han skal hvile sig, så han må ikke få besøg.
Javel, men jeg må tale med ham. Det kan ikke vente.
Bare fem minutter.
Hvordan går det, chef? Er du okay?
Tak, Ali.
Nahid vil ikke lade mig stå ud af sengen.
Sæt dig ned.
Talte du med Hossein?
Ja.
Jeg må ikke tale med Peyman.
Jeg sagde det jo.
Faraz...
-Hvad med Vahid Nemati? -Vahid Nemati?
Han er ikke vigtig.
Jeg ved nu ikke.
Milad Kahani kom hos ham. Han er ven med Peyman.
-Han må vide noget. -Selv hvis han gør...
...vil han ikke have ballade med Peyman.
Jeg vil undersøge det.
Vil du afhøre Vahid på grund af en pige, Peyman har mødt?
Hvad tænker du på?
Jeg tror ikke, det bare var en pige.
Jeg tror, det var Tamar Rabinyan.
Det er jo en helt grundløs konklusion.
Jeg har lært af den bedste.
Ja.
Hvis du vil lære af mig,
så lær de gode ting.
Ikke den slags, der giver mig problemer.
Er du med?
Er det ikke det samme?
Jeg er så glad for, at min bror kom herhen. Tak, Peyman.
Måske kan jeg lave middag til dig? Måske i morgen aften?
I morgen. Det ville jeg gerne...
Men?
Min mor holder en fest for mig, fordi jeg er hjemme fra USA.
Som gengæld for de tre fødselsdage, hun gik glip af.
Okay.
Måske kan du komme med?
Og møde din familie?
Det ved jeg ikke. Du får det til at lyde stressende.
Det vil jeg gerne.
Jeg fik et par sting, men der er ingen brud.
Tak. Du blev min redning.
Det var så lidt. Lad mig køre jer hjem.
-Nej tak, du har gjort nok for os. -Sikke noget pjat.
Jeg har ringet efter en taxi. Du har gjort rigeligt.
Okay, som du vil.
Jeg går ind og siger tak til lægen.
-Ses vi i morgen? -Ja.
Pis.
Tænk, at du falder for det.
Han behandler dig som en tæppehandel.
-Det er mit arbejde. Det er ikke ægte. -Måske er ingenting ægte.
Måske udnytter du både mig og Peyman.
-Jeg gør, hvad jeg skal. -Meget overbevisende!
-Som jeg var, da du blev anholdt. -Hvad snakker du om?
Jeg risikerede alt, da jeg gik til Vahid. Jeg ville endda være gået i seng med ham.
Skulle det gøre det bedre?
-Hvad tænkte du på? -Vi fik en chance.
Du fik ordre om at evakuere med Amir!
-Ja, men han lever stadig. -Det er irrelevant. Du fik en ordre.
-Det er slut. I forlader Teheran i dag. -Nej.
Hvabehar?
Peyman inviterede mig til familiefest i morgen.
Og?
Er det ikke nok? Det er en ny chance for at dræbe Mohammadi.
Hvorfor undlod Faraz mon at anholde eller dræbe dig?
Jeg måtte afsløre mig selv for at redde dig.
Jeg kan aldrig vende tilbage til Iran efter i dag.
Så lad det ikke være forgæves.
Du slipper aldrig ud i live.
Det er mit valg.
Der bliver maksimal sikkerhed. Masser af Sepah-agenter.
De kan genkende dig.
Jeg kender risikoen. Det er en kæmpe chance. Vi kan godt.
Uden forberedelsestid kan planen slå fejl
og afsløre hele vores netværk. Vi bliver sat år tilbage.
Hvis det mislykkes.
Men hvis det lykkes, er det en anden historie.
Selv hvis vi får hende ind, lader Sepah hende aldrig komme tæt på ham.
Du skal gennem baggrundstjek og afhøringer.
-Den slags sker ikke på en enkelt dag. -Så lad os finde på noget.
Hvad laver vi ellers her?
Faraz, hvad fejler du?
Det er ikke noget. Bare en forkølelse.
Nej, det er ej. Fortæl mig sandheden.
Kære Nahid...
Hvis jeg kunne leve mit liv en gang til...
...ville jeg ikke arbejde for garden.
Jeg ville blive i skobutikken med min far.
Og leve et normalt liv.
Med dig.
Jeg ønskede kun at være sammen med dig.
Jeg er ked af alting, Nahid.
Af det hele.
Hvad er det, du skjuler?
Efter alt det, vi har været igennem, skylder du mig at sige det.
Fortæl mig sandheden.
-Sandheden gør ondt. -Intet er værre end uvidenheden.
Jeg ved, at de har forgiftet mig.
De? Hvem er "de"?
Mossad. De er her.
Marjan?
Hun er Mossad-agent.
Kære Nahid, du er en stærk kvinde.
Du skal nok klare dig uden mig.
Endnu bedre...
...end med mig.
Faraz? Faraz.
Faraz...
Faraz?
Faraz!
Hvad skal jeg gøre?
Din hykleriske kælling! Morder! Skrid med dig!
Jeg kan redde ham.
Han overlever, hvis han får modgiften inden en time.
Så gør det. Han ligger inde i sengen.
Jeg er glad for, at du tænker klart.
-Takket være dig. -Måske, men det her var aldrig min mening.
-Ikke flere løgne! Hvad vil du? -Faraz gør mere gavn i live.
Endelig en sandhed.
Men hvis jeg giver ham indsprøjtningen, forventer vi mere end blot tavshed.
-Hvad? -Aktivt samarbejde.
Det kan jeg ikke. Beslutte den slags for ham.
Du beslutter det ikke for ham, men for dig selv.
Hvis jeg gør det,
er det kun, så jeg kan stå hånd i hånd med min mand, når du bliver hængt.
Og tro mig, den dag vil komme.
Nå? Hvad vælger du? Ja eller nej?
Velkommen tilbage.
Lever jeg?
Ja, Gud være lovet.
Hvordan?
Marjan.
Bad du hende komme?
Det vigtigste er, at du overlevede.
Se her. Nævnte han en "Betty" på køreturen?
Ja, han skal tage hende med til festen.
Her er Betty.
Det er en af bilerne, de skal køre om kap i.
Den slags biler har avanceret computerudstyr.
En ECU, der kan hackes. Man skal bare have det rette udstyr.
Mohammadi tager en tur i bilen, men du styrer.
På det rette tidspunkt... Bang. En ulykke.
Vi skal bare installere enheden.
Peyman parkerer nok i garagen om morgenen.
Jeg ser, hvem det er.
-Goddag, Ali. -Goddag.
Kom ind.
Goddag, Ali.
Nahid, min skat, må vi være lidt alene?
Hvor længe har du arbejdet for dem?
Jeg arbejder ikke for dem.
Vahid Nemati viste dig et billede.
Du så Tamar Rabinyan i klubben i morges.
Du løj for mig.
Havde det været enhver anden, ville der stå 50 agenter udenfor nu.
Men nu skal du høre, hvad vi gør.
Du tager ind og melder dig selv
og redder resterne af din værdighed.
Så går vi ind i forhørslokalet,
tænder kameraerne, og du siger, hvad du vil sige.
Er det forstået?
Ja, det er forstået.
Læg pistolen på bordet.
Ingen numre, ingen svinkeærinder.
Og du skal ikke bede mig om hjælp.
Det vil kun gøre alting værre.
Det ved jeg.
Kom så. Hent din jakke.
Hvad nu? Kan du ikke se, hvor svag han er?
Nahid, Ali og jeg er nødt til at gå lidt.
Alt er fint. Bare rolig. Okay?
Ali. Hold lige ind til siden.
-Ikke før ved hovedkvarteret. -Jeg beder dig. Stands her.
Stands!
Jeg skulle være død i dag.
Hvad?
Mossad.
De forgiftede mig.
Hvorfor sagde du ikke det, mens tid var?
Jeg troede, jeg kunne klare det selv.
Men jeg tog fejl.
Luk døren. Vi taler om det i forhørslokalet.
Da jeg lå for døden...
...så jeg det hele for mig. Alt, hvad der vil ske.
Forhørene, slagene,
-hængningen... -Og alligevel er du i live.
Ja.
Ali, du sagde, at jeg ikke skulle bede dig om hjælp,
men jeg har ikke noget valg. Hvis vores venskab betyder noget for dig,
må jeg bede dig...
Hjælp mig med at dø.
-Hvad snakker du om? -Skån mig for lidelserne.
-Skyd mig lige nu. -Du er vanvittig!
Hvis du ikke kan, så giv mig min pistol. Så gør jeg det selv.
Jeg giver dig ikke pistolen.
-Giv mig pistolen! -Stop!
-Giv mig den pistol! -Nej!
Giv mig den!
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve