ALLA KARAKTÄRER OCH HÄNDELSER I SERIEN ÄR FIKTIVA,
OCH VARJE LIKHET MED VERKLIGA HÄNDELSER ELLER PERSONER
ÄR EN TILLFÄLLIGHET.
-Hej. -Tack.
Ja.
Tequila sunrise. Alkoholfri, tyvärr.
-Orörd? -Jag?
Det säger jag inte.
Faraz, du ser till att Tamar kommer från klubben,
och sen låter du saker ha sin gilla gång.
Yulia, Mohammadi kommer.
Uppdatera Tamar.
Om du gör nåt överilat, tvingas vi svara med samma mynt.
Så härligt.
Förlåt mig.
-Hallå? -Mohammadi är tidig. Gå nu.
Jag väntar utanför.
Naturligtvis.
Jag går nu.
Helvete. Jag måste gå.
Min bror mår dåligt.
-Behöver du skjuts? -Nej, då. Men tack.
Jag måste skynda mig.
Du är en god lyssnare.
Jag kände mig så ensam förut.
Och nu?
Mycket bättre. Sms:ar du mig?
Gå bara.
Han såg mig.
Faraz såg mig. Han är här. Han gjorde ingenting.
Vi tar hand om det. Oroa dig inte. Allt är bra.
Så…
…har du beslutat att börja jobba igen?
Jag ville kolla en sak.
Hur visste du om vår oanmälda inspektion?
Berättade Ali?
Ja.
Han berättade.
Nu när du ändå är här
kan du gå och hälsa generalens grabb att hans far inte kommer.
Har du ingen annan som kan göra det?
Jo, men jag vill att du gör det.
Han kommer inte.
Den mannen har nio liv.
Hur visste du egentligen?
Bara en aning.
Men om jag säger det till Hossein får jag en avhyvling till.
Det vore onödigt.
Bäst att gå och prata med Peyman.
Såg du nåt?
Här?
Nej. Ingenting.
Okej?
Zooma in lite.
Okej, radera deras övervakningsfilmer.
Vad fan gör du med min bag?
Det är min fars racket du håller i.
Det är personlig utrustning.
Så du bör vara försiktig.
Du har helt rätt.
Vi gör en säkerhetsundersökning av klubben.
Jag ville bara se att allt var i sin ordning här.
Var är min far?
Det blev ändrade planer.
Hur då?
Generalen kan inte komma idag.
Kunde ni inte ha talat om det innan jag åkte hit?
Snyltare.
Svara.
Svara då!
Jag vill bara tala om att Mohammadi inte kom.
Helvete.
Vad ska vi göra?
Planerna för er två förändras inte.
Ni extraheras.
PEYMAN HUR MÅR DIN BROR?
MIN BROR ÄR ILLA DÄRAN
MEN VÄGRAR ÅKA TILL SJUKHUS
KANSKE DU KAN HJÄLPA MIG?
JAG KAN HJÄLPA. JAG KOMMER.
-Hon var sångerska förut, vet du. -Var hon?
Ja. Hon brukade sjunga hemma.
Vi kunde inte hindra henne.
De sorgligaste sånger man kan tänka sig.
Särskilt när hon hade grälat med min pappa.
Herregud.
Det är nåt med iranska kvinnor och sorgliga sånger.
-Vi älskar sorgliga sånger. -Jag vet.
Jag och min mor kunde inte sjunga alls.
Bra. Du kommer precis lagom.
-Hej, älskling. -Hej.
Har du ätit nåt?
Inte än. Tack.
Marjan, får jag prata med dig lite?
Enskilt?
Faraz, kom och sätt dig.
Ser du inte att vi just ska äta?
Allt du har att säga till Marjan kan du säga inför mig.
Varsågod och sitt, Marjan.
Var inte blyga. Om ni vill prata om mig, så varsågoda.
Jag vill bara säga hur glad jag är att se dig så pigg och i balans.
-Tack vare dig. -Inte bara mig.
Det är till stor del tack vare din mans kärlek och stöd.
Min man är den stora lyckan i mitt liv.
Det var min också.
Det måste ha varit en outhärdlig förlust.
Tja, först trodde jag inte att han var död.
Det var ologiskt.
Ibland var min sorg så överväldigande
att den gjorde mig sjuk.
Sen, undan för undan…
Det är inte så att smärtan försvinner.
Den bara förflyttar sig till en annan plats.
Med tiden lär man sig att leva med den.
Som en kronisk sjukdom.
Marjan.
Får jag tala med dig lite?
Nu. I arbetsrummet.
Visst.
Verkligen?
Du och ditt anhang är monster.
-Jag förstår varför du tycker det. -Ni har inga gränser.
-Ni tar till vilka metoder som helst. -Och Sepah?
Gör inte ni det?
Skjut mig om det känns bättre.
Men jag är bara ett litet finger på en hand som sitter på en arm
som styrs av en fantastisk hjärna.
Och den hjärnan vet saker om dig.
Vad vet ni? Ni vet ingenting.
Det finns ingenting.
Jag har tjänat det här landet i hela mitt liv.
Jag är ren.
Du lät en Mossadagent komma undan.
För att inte tala om inspelningar av allt du sa om Mohammadi
här i huset.
Tusen års tjänst skulle inte rädda dig från galgen.
-Och Nahid? -Håll Nahid utanför det här.
Vilket liv kan hon vänta sig när du är hängd?
Änka till en förrädare.
Bra att vi förstår varandra.
Mohammadi och hans anhang förstör vårt land.
Det vet du lika väl som jag.
Vi kan lika gärna samarbeta.
Hellre dör jag.
Ursäkta. Jag måste tillbaka till kontoret.
Vilken god måltid.
Jag beklagar verkligen…
Ingen fara. Han är bara orolig…
Ali.
Peyman var där med en flicka.
Okej.
-Såg du nåt? -Nej.
Bara Peyman. Ingen flicka.
Enligt klubbens säkerhetsvakter var det en flicka här.
Engelsktalande.
Smärt. Stora ögon.
Hör du mig?
Jadå.
Frågade du Peyman vem hon var?
Jag är på väg dit nu.
Har du fått klartecken från Hossein?
Inte än.
Okej. Jag kommer direkt. Vänta på mig.
-Marjan? -Jag lämnade just Kamalis.
Jag har nog köpt några timmar åt oss, men jag är inte säker.
Jag vet inte. Jag åker till kontoret och strimlar papper.
-Vi måste evakuera genast. -Marjan, vänta.
Det har hänt saker.
Faraz Kamali vidrörde den förgiftade tennisracketen på klubben.
Det kunde du ha sagt innan jag gick dit.
Inte efter våra planer, men efter vad han såg idag
är det tur för oss att Kamali blev förgiftad.
Vad gör du? Faraz!
Sluta!
Vad är det här? Du är så het. Varför har du feber?
-Bara ett virus. -Vilket virus?
Du rör omkring allt i rummet. Är det också ett virus?
-Vad pratade ni om? -Jag måste gå, Nahid.
Glöm det! Du går inte.
Jag måste gå, sa jag!
Du går raka vägen i säng.
Låt bevaka honom tills ni är extraherade,
ifall han får nån patriotisk idé om att dö som en hjälte.
Jag glömde min läderväska. Den är i sovrummet.
Kan du hämta den?
Jag vill stanna här med Milad.
Peyman är på väg hit. Han sms:ade.
Det fanns en öppning, så jag tog den.
Jag bad honom att skjutsa oss till sjukhus.
Det är bra. Du får komma till läkare.
Tamar, vi är avslöjade. Vi kan inte visa oss här igen.
Om vi åker nu har vi inte uträttat nånting.
Vi försökte.
Se bara på oss.
Se på mig.
Jag ser på dig.
Men försöka räcker inte.
Okej, vi åker. Jag har din väska.
Kom.
Vad väntar du på? In i bilen!
-Trodde du jag skulle svika? -Han har ont.
Jag tror att han blöder invärtes.
Hur är läget?
Kom, jag ska ta dig till ett bra sjukhus.
Lita på mig. Jag tar dig till en privat klinik.
Bara lugn. De ställer inga frågor.
De tar väl hand om dig, jag lovar. Kom.
Fröken!
Fan också.
Fröken, jag pratar med dig!
Du ringde efter taxi, ifall du glömde det.
Beklagar. Mina planer har ändrats.
Jag gör som bolaget säger.
Om du har ändrat dig, prata med taxibolaget.
Jag ringer dem sen och ordnar med betalningen.
Oroa dig inte. Kom.
Jag finns här. Kom. Bra.
Här är pengar.
Det borde räcka, va?
PAPPA
-Hej, pappa. -Hej, pojken min.
-Synd att jag inte kunde komma. -Ingen fara.
Du, jag är i bilen med några vänner.
Okej. Så vi ses imorgon?
-Visst. -Bra.
Kan du göra mig en tjänst
och åka förbi och hämta Betty imorgon bitti?
Jag vill se till att hon kommer till villan i god ordning.
Coolt! Gärna. Hon saknar mig säkert.
Okej. Vi ses imorgon. Hej då.
Hej då.
-Hej. -Hur mår du, Nahid?
Jag mår bra, men Faraz är sjuk.
Han behöver vila. Han kan inte prata med nån.
Jag förstår, men jag måste prata med honom.
Det är brådskande.
Det tar bara fem minuter.
Hur mår du, chefen?
Hur är det?
Tack, Ali.
Nahid låter mig inte gå upp ur sängen.
Kom och sätt dig.
Har du pratat med Hossein?
Ja.
Jag fick inte klartecken att prata med Peyman.
Som jag sa.
Faraz.
Vahid Nemati, då?
Vahid Nemati?
Han har inget med det att göra.
Jag vet inte.
Milad Kahani var på hans gym.
Han är vän till Peyman.
Han vet säkert nåt.
Även om han gör det…
…vill han inte få trubbel med Peyman.
Jag vill undersöka saken.
Vill du förhöra Vahid på grund av nån flicka som Peyman träffat?
Hur tänker du?
Det var nog inte vilken flicka som helst.
Jag tror att det var Tamar Rabinyan.
Så du bara gissar utan egentliga skäl?
Jag har haft bra lärare.
Okej.
Om du vill lära av mig,
lär dig bra saker.
Inte sånt som skapar problem för mig.
Förstår du?
Det verkar vara samma sak.
Jag är så glad att min bror följde med hit.
Tack, Peyman, jag menar det.
Får jag laga middag åt dig eller nåt?
Kanske imorgon kväll?
Imorgon. Gärna…
Men?
Min mor ordnar en fest åt mig, en välkomstfest för återkomsten från USA.
I gengäld för de tre födelsedagar
där hon inte fick proppa mig full med mat.
Okej.
Men du kunde komma dit.
Ber du mig att träffa din familj?
Nu tvekar jag.
Du får det att låta jobbigt.
Jag kommer gärna.
De sydde några stygn, men inga brutna ben, tack och lov.
Tack, kompis. Du räddade mig verkligen.
Inget att tala om. Kom. Jag kör er hem.
Nej, tack. Du har gjort nog för oss.
Var inte löjlig.
Det är okej. Jag har ringt efter en taxi. Du har gjort nog.
Som ni vill.
Jag ska gå och tacka läkaren.
Imorgon, alltså?
Imorgon.
Helvete.
Hur kan du bete dig så där?
Som om han köper en jävla matta?
Det är mitt jobb. Du vet att det inte är äkta.
Ja, kanske är ingenting äkta.
Du kanske utnyttjar mig som du utnyttjar Peyman.
-Jag gör vad som måste göras! -Och väldigt övertygande!
Precis som när du var arresterad.
Vad fan pratar du om?
Jag äventyrade hela uppdraget när jag gick till Vahid.
Om jag måste ligga med honom för att få ut dig,
hade jag gjort det.
Ska det få mig att må bättre?
-Vad fan tänkte du? -Vi såg en chans.
Du hade en direkt order att evakuera med Amir!
Ja, men han lever än.
Det är irrelevant. Du hade en order.
Det är över. Ni måste lämna Teheran idag.
Inte alls.
Ursäkta?
Peyman bjöd mig till en fest med familjen imorgon.
Och?
Behöver du fler skäl?
Det är en ny chans att döda Mohammadi.
Varför tror du att Faraz inte grep eller dödade dig?
Jag avslöjade mig själv för att rädda dig.
Jag kan aldrig återvända till Iran efter idag.
Då ser vi till att det inte var förgäves.
Du kommer aldrig levande därifrån.
Det är mitt val.
Det är maximal säkerhet.
Dussintals Sepah-agenter.
Nån av dem kan känna igen dig.
Jag vet riskerna.
Det är en stor chans. Vi kan lyckas.
Utan tillräcklig förberedelse kan planen misslyckas
och avslöja hela vårt nätverk. Flera års arbete blir förstört.
Om den misslyckas.
Men om vi lyckas är det en helt annan sak.
Även om vi lyckas få in henne,
låter Sepah henne aldrig komma nära honom.
Du måste genomgå bakgrundskoll, förhör.
Det går inte att ordna på en dag.
Så låt oss tänka ut nåt.
Vad gör vi egentligen här annars?
Faraz, vad är det för fel?
Det är ingen fara.
Bara en förkylning.
Det här ingen förkylning. Säg sanningen.
Kära Nahid,
om jag fick leva om mitt liv…
…hade jag inte gått med i Gardet.
Jag hade stannat i min fars skobutik.
Och levt ett normalt liv.
Med dig.
Det enda jag nånsin velat är att vara med dig.
Jag är ledsen för allt, Nahid.
För allt.
Vad döljer du för mig?
Faraz, efter allt vi har gått igenom
är du skyldig mig mer än så.
Säg sanningen.
Sanningen kan smärta.
Inget kan smärta mer än att hållas i okunnighet.
De har förgiftat mig.
De? Vilka då?
Mossad. De finns här.
Marjan?
Hon är Mossad-agent.
Min Nahid, du är en stark kvinna.
Du kommer att klara dig bra utan mig.
Bättre än…
…du gjorde med mig.
Faraz? Faraz.
Faraz…
Faraz? Faraz…
Faraz.
Faraz, vad ska jag ta mig till?
Hycklande hora. Mördare. Försvinn!
Jag kan rädda honom.
Han kan räddas om han får motgift inom en timme.
Gör det. Han ligger i sängen.
Skönt att se att du tänker klart.
-Tack vare dig. -Kanske det.
Jag ville inte att det skulle gå så här.
Nog med lögner! Vad vill du?
Faraz är mer användbar för mig levande än död.
Äntligen sanningen.
Men du måste förstå att om jag ger honom injektionen,
väntar jag mig mer av honom än bara tystnad.
-Vad? -Aktivt samarbete.
Det går inte.
Att besluta en sån sak åt honom.
Du beslutar inte åt honom, utan åt dig själv.
Om jag gör det här,
är det bara för att kunna vänta med min man på dagen då du hängs.
Och tro mig, den dagen kommer.
Så… vad säger du? Ja eller nej?
Välkommen tillbaka.
Lever jag?
Ja, tack och lov.
Men hur?
Marjan.
Bad du henne komma?
Det viktiga är att du mår bra nu.
Hej.
Nämnde han nån Betty?
Han ska hämta henne imorgon och ta med henne till festen.
Det här är Betty.
En racerbil som de ska köra med imorgon.
Såna racerbilar har toppmodernt datasystem.
Som kan hackas.
Man behöver bara rätt utrustning.
Mohammadi tar bilen på en tur, men du har kontrollen.
I rätta ögonblicket…
…pang.
Krasch.
Vi måste bara installera det i bilen.
Peyman ställer nog bilen i sitt garage på morgonen.
Jag ske se vem det är.
-Hej, Ali. -Hej.
Kom in.
Hej, Ali.
Nahid, käraste, kan du lämna oss ensamma ett tag?
Hur länge har du jobbat åt dem?
Jag jobbar inte åt dem.
Vahid Nemati visade dig det här fotot.
Du såg Tamar Rabinyan vid klubben i morse.
Du ljög för mig.
-Ali… -Om det var nån annan,
skulle det vara 50 agenter utanför dörren nu.
Men eftersom det är vi två, blir det så här.
Du ska åka ner till högkvarteret och ange dig själv,
och rädda den sista resten av din heder.
Sen går vi till förhörsrummet,
startar kamerorna, och du kan säga vad du har att säga.
Är det uppfattat?
Ja. Det är uppfattat.
Din pistol. På bordet.
Inga tricks.
Och be mig inte att hjälpa dig.
Det gör det bara värre.
Jag vet.
Kom. Ta din kavaj.
Vad gör du? Ser du inte hur svag han är?
Nahid, Ali och jag måste åka iväg.
Det är ingen fara. Oroa dig inte.
Okej?
Ali.
Stanna ett tag.
Inte förrän vi är vid högkvarteret.
Jag ber dig. Stanna bilen.
Stanna!
Jag skulle ha dött idag.
Va?
Mossad.
De förgiftade mig.
Varför sa du inget medan jag kunde hjälpa dig?
Jag trodde mig kunna klara av det själv.
Men jag hade fel.
Stäng bildörren. Vi pratar i förhörsrummet.
När jag var döende…
…såg jag framför mig allt som kommer att hända.
Förhören, misshandeln,
-hängningen… -Än lever du.
Ja.
Ali, jag fick inte be dig om hjälp,
men jag har inget val.
Om vår vänskap betyder nånting för dig,
ber jag dig…
…att hjälpa mig dö.
Vad pratar du om?
Bespara mig lidandet.
Skjut mig här och nu.
Du är galen!
Om du inte kan, ge mig min pistol.
Jag gör det själv.
Jag ger dig ingen pistol.
-Ge mig pistolen! -Sluta!
Ge mig pistolen!
Undertexter: Bengt-Ove Andersson